38 J. H. FABRE: INSTINKTETS MYSTERIER 



Ovenover denne Basis, dette billelignende Væsen 

 paa fire Ben, hæver sig med en pludselig Bøjning det 

 stive Bryststykke, uforholdsmæssig langt og næsten 

 lodret. Den yderste Del af dette lange Liv, der er rundt 

 og spinkelt som et Halmstråa, bærer Jagtredskabet, 

 Rovbenene, der ligner Knælerens. De har den afslut- 

 tende Harpun, der er spidsere end en Synaal, og en 

 frygtelig Skruestik med savtakkede Kæber. Den Kæbe, 

 der dannes af Overarmen, har en Fure paa langs og 

 bærer paa hver Side af denne fem lange Torne; i Mel- 

 lemrummene imellem disse er der mindre Savtakker. 

 Den Kæbe, som dannes af Underarmen, er furet paa 

 samme Maade, men dens dobbelte Sav, der i Hvilestilling 

 passer ind i Renden paa Overarmen, er dannet af finere, 

 tættere stillede og mere regelmæssige Tænder. Ved Hjælp 

 af Lupen tæller man her en Snes lige lange Spidser i 

 hver Række. Hvis hele denne Maskine havde større Di- 

 mensioner, vilde den være et frygteligt Pinselsredskab. 



Hovedet svarer til denne Udrustning. Dette bisarre 

 Hoved med det tilspidsede Fjæs, med hageformede Kne- 

 belsbarter, der dannes af Palperne, med store, frem- 

 springende Øjne, imellem hvilke der sidder en Daggert, 

 et Hellebardblad, og paa Panden noget uhørt, noget 

 vanvittigt, en Slags Mitra, en højst ejendommelig Ho- 

 vedprydelse, der springer frem som et Forbjerg, der til 

 Højre og Venstre udvider sig til en tilspidset Vinge og 

 i Spidsen huler sig ud til en tvespaltet Fure. Hvad Nytte 

 kan Djævleungen have af denne monstrøse Spidshue, 

 der er mere forbavsende end dem, som Orientens Ma- 

 gere og Adepterne af den trismegistiske Kunst bar Vi 

 skal faa det at vide, naar vi ser den paa Jagt. 



Dens Klædedragt er tarvelig, den graalige Farve er 

 fremherskende. Henimod Slutningen af Larvetiden be- 

 gynder den efter nogle Hudskifter at lade skimte det ud- 

 voksede Insekts rigere Klædebon og dets. dog endnu 



