EMPUSAEN 41 



godt beskyttede Stillinger og stivnede paa, al Varmen 

 skal vende tilbage. Tiltrods for deres Skjul i en Stenhol) 

 maa de dog have pinagtige Øjeblikke at gaa igenneni. 

 naar Frosten trækker i Langdrag, og naar Sneen ved sin 

 stadige Gennemsiven trænger ind i selv den bedst be- 

 skyttede Krog. Det gør ikke noget: kraftigere, end de 

 ser ud til at være, slipper de indespærrede gennem Over- 

 vintringens Farer. Naar Solen skinner, vover de sig un- 

 dertiden ud af deres Fængsel for at overbe\ise sig om, 

 hvorvidt Foraaret er inde. 



Det kommer omsider. Vi er i Maris, mine Fanger 

 begynder at bevæge sig og skifter Hud. De trænger nu 

 til noget al leve af. Mine Forsyningssorger begynder. 

 Stuefluen, der er saa let al fange, mangler nu, og jeg 

 slaar mig paa Eristaliderne, disse tidlige Fluer. Em- 

 pusaerne vil ikke have med dem at gøre. De er for 

 store for dem, der gør for levende Modsland, og Empu- 

 saerne forsvarer sig imod dem ved Slag med Mitraen. 



Nogle meget unge Græshopper, møre Bide, tager de 

 vidunderlig godt imod. Uheldigvis er saadanne Retter 

 sjældne i Bunden af mit Fangenæt, og Afholdenhed 

 trænger sig paa, indtil de førsle Sommerfugle kommer 

 frem. Det er den hvide Kaalsommerfugl, Pieriden, som 

 fra nu af for største Delen maa bære Omkostningen 

 ved deres Forsyning med Føde. 



Sluppet løs paa maa og faa under Klokken, anses 

 Pieriden for udmærkel Bytte. Empusaen lurer paa den, 

 griber den, men giver straks slip paa den, da den ikke er 

 i Stand til at overvælde den. Sommerfuglens store Vin- 

 ger, der pisker Luften, ryster den saaledes, al den maa 

 slippe sil Bytte. Jeg kommer dens Svaghed til Hjælp. 

 idet jeg med el Klip af en Saks fjærner Byttets Vinger. 

 De Lemlæstede, som dog stadig er fulde af Liv, klatrer 

 om paa Traadfletningen, men gribes straks af Empu- 

 saerne, som gør Kaal paa dem uden at afskrækkes af 



