harma" EN ' 13 



den højtidelige Klang eller rettere den akademiske Tør- 

 lied. De frygter, at en Side, som man læser uden at 

 blive træt, ikke altid er et Udtryk for Sandheden. Hvis 

 jeg skulde tro dem, kan man kun være dybtgaaende, 

 naar man er uklar. Kom her, alle I Braadbærere og 

 alle I vingede Panserklædte! tag mig i Forsvar og bær 

 Vidnesbyrd til mit Bedste. Fortæl om det intime For- 

 hold, jeg staar i til Jer, om den Taalmodighed, med 

 hvilken jeg iagttager Jer, om den Omhu, med hvilken 

 jeg optegner, hvad I tager Jer for. Eders Vidnesbyrd 

 er enstemmigt: mine Sider strutter ikke af hule Form- 

 ler, af lærd Slid, men de er nøjagtige Beretninger om 

 iagttagne Kendsgerninger, hverken mere eller mindre; 

 og hvem det lyster at spørge Jer, vil, naar Turen kom- 

 mer til ham, faa de samme Svar som jeg. 



Og hvis I, mine kære Insekter, ikke kan over- 

 bevise disse Godtfolk, fordi I ikke slæber paa Kedsom- 

 hedens Byrde, vil jeg, naar min Tur kommer, sige til 

 dem: I skærer Dyret op, jeg studerer det i levende Live, 

 I forvandler det til en Genstand for Rædsel og Med- 

 lidenhed, jeg gør det elsket, I arbejder i et Tortur- 

 kammer og i et Dissektionsværelse, jeg anstiller mine 

 Undersøgelser under den blaa Himmel til Cikadernes 

 Sang, I underkaster Cellen og Protoplasmaet kemiske 

 Prøver, jeg studerer Insektets mest ophøjede Frem- 

 toninger, I gransker Døden, jeg Livet. Og hvorfor 

 skulde jeg ikke fuldstændiggøre min Tanke: Vild- 

 svinene har plumret Kildens klare Vand; Naturhisto- 

 rien, dette Ungdommens ophøjede Studium, er som 

 Følge af, at Cellen er bleven sat i Højsædet, bleven en 

 af skyet og forhadt Ting. Derfor: har jeg skrevet for 

 lærde Mænd, for Filosofer, som en skønne Dag vil for- 

 søge paa til en vis Grad at klare det vanskelige Problem 

 om Instinktet, saa har jeg ogsaa, og det i første Linie, 



