HARMAEN. 



Det var dette, jeg ønskede mig, hoc erat in votis: 

 en Stump Jord, ikke saa meget stor, men indhegnet 

 for at imdgaa Mislighederne ved offentlig Adgang til 

 den, en forladt, øde, solsvedet Plet Jord, yndet af Tids- 

 ler, Hvepse og Bier. Her kunde jeg, uden Frygt for 

 at blive forstyrret af Forbigaaende, undersøge Ammo- 

 phila'en og Sphex'en og give mig hen til den vanskelige 

 Samtale, i hvilken der spørges og svares paa Forsøgets 

 Sprog. Her kunde jeg, uden lange Ekspeditioner, som 

 tager Tid, uden trættende Strejfen om, som angriber 

 Nerverne, paa enhver Tid af Dagen lægge mine An- 

 grebsplaner, anbringe mine Baghold og følge deres 

 Virkninger. Hoc erat in votis! ja dette var mit Ønske, 

 min Drøm, som jeg altid havde kælet for, og som altid 

 havde tabt sig i Fremtidens Taager. 



Og det er ikke let at indrette sig et Laboratorium 

 paa den aabne Mark, naar man er pint af Bekymring 

 for det daglige Brød. I fyrretyve Aar har jeg med 

 uslukkeligt Mod kæmpet imod Livets smaa Plager; men 

 nu er det saa varmt ønskede Laboratorium endelig 

 færdig! Jeg skal ikke forsøge paa at fortælle, hvad det 

 har kostet mig af Udholdenhed og uophørligt Arbejde. 

 Det er kommet og med det maaske, hvad der er vig- 



