6 J. H. FABRE 



bragt tilbage til Faderens Hjem for at gaa i Skole. 

 Skolelæreren var tillige Landsbyens Barber, Klokker 

 og Kirkesanger, Skolestuen, der blev flittig besøgt af 

 Smaagrise og Høns, var paa en Gang Køkken og Sove- 

 værelse, og dens eneste Pryd var Væggenes Dekoration 

 med Skillingsbilleder. Her skulde Drengens Sans for 

 Natur og Naturhistorie visselig ikke blive vakt! 



Da Drengen var 10 Aar gammel, flyttede Faderen 

 til den lille By Rodez, hvor han drev en lille, tarvelig 

 Cafe, og Jean Henri kom til at gaa i Byens højere Skole 

 (College). Betale for Drengens Skolegang kunde Fade- 

 ren ikke, men Jean Henri gjorde Tjeneste som Messe- 

 dreng imod at faa fri Skolegang. Her blev der altsaa 

 efter Tidens ringe Fordringer lagt en solid Grund til en 

 videnskabelig Udvikling hos Drengen, men Undervis- 

 ningen var »klassisk«, og om at lære Naturhistorie o. I. 

 var der naturligvis ikke Tale. Og saa vårede det hele 

 kun et Par Aar, thi det gik snavs med Faderens Forret- 

 ning, og han maatte flytte til Toulouse, hvor Drengen 

 fandt Optagelse paa en Seminarium. Men heller ikke 

 her var der blivende Sted for den omtumlede Familie, 

 som snart maatte forlægge sine Penater til Montpellier, 

 hvor Indtægterne var saa smaa, at Jean Henri maatte 

 tjene til Føden og foreløbig lægge Studeringerne paa 

 Hylden. Han forsøgte baade det ene og det andet, 

 snart solgte han Citroner i Beaucaire, snart arbejdede 

 han som Jærnbanearbejder. 



Under disse triste Forhold søgte og flk han imid- 

 lertid en Friplads paa Normalskolen i Avignon. Her 

 blev han sine Idealer tro, undersøgte Omegnens Plante- 

 og Insektliv og ofrede saa megen Tid paa dette, at hans 

 Studier led derunder. I sit andet Skoleaar fik han et 

 meget slet Vidnesbyrd. men saa tog han et Tag i sig 

 selv, og et Aar efter tog han sin Afskedseksamen med 



