46 j.h.fabre: instinktets mysterier 



det ydersle af Snohalen, snart tor Kløerne eller for 

 Kindbakkerne. 



Henimod Slutningen af Maj Maaned fuldbyrdes 

 Forvandlingen og den udvoksede Empusa kommer 

 frem, mærkværdig af Form og Dragt i endnu højere 

 Grad end Knæleren. z\f dens Larvetilstands Forunder- 

 ligheder bevarer den den spidse Mitra, de savtakkede 

 Armskinner, det lange Bryststykke, Knæskinneme og 

 den tredobbelte Række af Plader paa Bugens Under- 

 side; men nu bøjer Bagkroppen sig ikke mere som en 

 Krumstav, og Dyret har en mere normal Holdning. 

 Store Vinger, fint grønne, rosa ind imod Grunden og 

 tjenlige til Flugt, dækker hos det ene saavel som hos 

 det andet Køn Bagkroppen, der forneden er hvidt og 

 grønt stribet. Hannen, i dette Tilfælde det kokette 

 Køn, smykker sig med fjerlignende Følehorn, der lig- 

 ner dem, som træffes hos visse af vore Natsværmere, 

 hos Bombyciderne. Med Hensyn til Størrelse er den 

 næsten sin Ledsagerinde Hg. 



Fraset nogle mindre Detailler er Empusaen om- 

 trent at se til som Knæleren, Bønderne tager fejl af 

 dem. Naar de om Foraaret træffer paa det huede 

 Insekt, tror de at se den almindelige Prego-Diéu: Gud- 

 tilbeder — dette Efteraarets Barn. Det, at de ligner 

 hinanden af Udseende, skulde synes at være Tegn til, 

 at de har Lighed i Levemaade. Forført af det under- 

 lige Vaabenudstyr kunde man endog fristes til at til- 

 lægge Empusaen en Levevis, der var endnu frygteligere 

 end Knælerens. Jeg troede saaledes i Begyndelsen, og 

 enhver vilde tro det samme i Tillid til de skuffende 

 Ligheder. Her er der en ny Fejltageise at gøre Ende 

 paa: til Trods for sit krigerske Udseende er Empusaen 

 et fredsommeligt Dyr, som ikke svarer til, hvad der er 

 ofret paa dens ydre Udstyr. 



Naar den er anbragt under en Klokke, hvad enten 



