TRÆBUKKEN 53 



Egens Indre, har berøvet det de gode Ben, som det op- 

 rindelig havde. Omgivelsernes Indflydelse, der har haft 

 en udmærket god Idé, idet den gav Ormen dens Gang- 

 vorter, har gjort sig latterlig ved at lade den ])eholde de 

 fjollede Stumper af Benene. Skulde det hele ikke til- 

 fældigvis bero paa, at der gælder andre Love for Or- 

 ganisationen end Omgivelsernes Indflydelse? 



Om nu end de unyttige Ben har holdt sig som 

 Spirer til fremtidige Lemmer, er der hos Larven ikke 

 Spor af de Øjne, hormed den voksen Gerambyx vil 

 blive rigt udstyret. Der fmdes hos den ikke det mind- 

 ste Spor af Synsorganer. Hvad skulde den ogsaa med 

 Synssans inde i en Træstammes mørke Indre? Øret 

 mangler ligeledes. I den aldrig brudle Stilhed i Egc'- 

 træets dybe Lag vilde Hørelsen være unyttig. Hvorfor 

 skulde der være Evne til at høre, hvor Lyden mangler? 

 Overfor Tvivlen om dette Spørgsmaal, hvis der over- 

 hovedet er en saadan, stiller jeg følgende Erfaring: 

 Ormens Tilholdssted, der er bleven kløvet paa langs, 

 danner en Halvkanal, i hvilken jeg kan følge Be- 

 boerens Bevægelser. Naar man lader den være i Ro, 

 saa gnaver den snart paa den forreste Ende af sit Rør, 

 snart hviler den sig, forankret ved sine Ambulakrer og 

 støttende sig til Rendens to Sider. Jeg benytter mig af 

 disse rolige Øjeblikke til at skaffe mig Underretning om 

 dens Lydopfattelsesevne. Jeg forsøger forgæves at paa- 

 virke den ved Slag paa haarde Legemer, ved Reson- 

 nans fra Metalgenstande, ved Hvinen af en Sav, som 

 bearbejdes med en Fil. Dyret er uimodtageligt, der er 

 ikke saa meget som en Rynken af Huden at spore, ikke 

 et Tegn paa, at dets Opmærksomhed er vakt. Jeg har 

 ikke bedre Held med mig, naar jeg gnider Træet tæt 

 ved det med en haard Spids for at etterligne den Støj, 

 som en Larve i NaboskaJiet, der gnaver paa Mellem- 



