AADSELORAVERNK — BEGKAVKLSEN 69 



ai Solen, skal Insektet nok strømme sammen fra for- 

 skellige af Kompassets Streger, saa drevet, som dets 

 Lugtesans er i at opsøge den Slags Trøfler. 



Jeg shitter Overenskomst med en Gartner i Nabo- 

 laget, som to eller tre Gange om Ugen bøder paa Fat- 

 tigdommen af mit Maal af stenet Jord og forsyner mig 

 med Køkkeniirter, der stammer fra en bedre Jordbund. 

 Jeg udvikler for ham min brændende Trang til Muld- 

 varpe i ubegrænset Antal. Han, der med Spade og 

 Fælde ligger i en daglig Kamp mod den generende 

 Graver, som vender op og ned paa hans Kulturer, er 

 bedre end enhver anden i Stand til at forskaffe mig 

 det, som jeg i Øjeblikket anser for mere værd end et 

 Knippe Asparges og nogle Hvidkaalshoveder. 



Den brave Mand ler i Begyndelsen af min An- 

 modning, i høj Grad overrasket over den Viglighed, jeg 

 tillægger det afskyede Dyr, men han gaar dog omsider 

 ind paa den, ikke uden den Bagtanke, at jeg har i 

 Sinde at lade mig gøre en glimrende Pelsværksvest af 

 Muldvarpenes Hamme, der er bløde som Fiøjl. Saa- 

 dan en skal være god for Gigtsmerter. Lad det være 

 saa, og lad os komme til en Overenskomst. Det vig- 

 tigste er, at jeg faar fat i Muldvarpene. 



De kommer punktligt to, tre, fire ad Gangen ind- 

 pakket i nogle Kaalblade paa Bunden af Kurven med 

 Haveprodukter. Den udmærkede Mand, som med saa 

 stor Velvillie føjede sig efter mine sære Ønsker, har 

 ingen Anelse om, hvor meget den sammenlignende 

 Psychologi skylder ham. I Løbet af faa Dage havde 

 jeg c. 30 Muldvarpe i mit Eje, som blev fordelt her og 

 der, eftersom de ankom, i plantefattige Partier af 

 Indelukket imellem Rosmariner, Jordbærtræer og La- 

 vendler. 



Det galdt nu kun om at vente og om flere Gange 

 daglig at undersøge Undersiden af mine smaa Aadsler, 



