70 J. H. FABRE: INSTINKTKIS mysterier 



et ubehageligt Hoveriarbejde for den, som ikke har 

 den hellige Ild i sine Aarer. Som den eneste af Hus- 

 standen tilbyder lille Paul mig sin rappe Haand til at 

 gribe Flygtningene. Jeg sagde ham, at man maatte 

 være i Besiddelse af Naivitet for at give sig af med 

 Entomologi. I denne alvorlige Aadselgraver-Affære 

 havde jeg til Medarbejdere et Barn og en Mand, som 

 hverken kunde læse eller skrive. 



Da Lille Paul aflagde sine Besøg afvekslende med 

 mine, blev Ventetiden ikke lang. Himlens fire Vinde 

 førte Lugten fra Aadslerne vidt omkring, og Ligbærerne 

 meldte sig saa godt, at Forsøgene, der var begyndt med 

 fire Individer, blev fortsat med fjorten, et Tal, som jeg 

 ikke havde naaet paa alle mine fordums Jagter, der 

 ikke var forud overtænkte, og paa hvilke jeg ikke 

 brugte Lokkemad. Min Trapper-List havde afgjort 

 Held med sig. 



Før jeg udvikler de Resultater, som jeg opnaaede i 

 Volieren, vil vi standse et Øjeblik ved Aadselgravernes 

 normale Arbejdskaar. Insektet vælger ikke sit Stykke 

 Vildt i Forhold til sine Kræfter, saaledes som de røver- 

 ske Hvepse gør, det tager imod, hvad Tilfældet byder 

 det. Iblandt dets Fund er nogle smaa som Spids- 

 musen, andre middelstore som Skovmusen, atter andre 

 enormt store som Muldvarpen, Rotten og Snogen, som 

 overgaar en enkelt Graverkarls gravende Kræfter. I 

 Flertallet af Tilfældene er enhver Transport umulig, i 

 den Grad staar Byrden i Uoverensstemmelse med Stør- 

 relsen af den, der skal sætte den i Bevægelse. En 

 Pladsforandring ved Hjælp af Ryggene er alt, hvad det 

 er muligt at opnaa. 



Ammophilerne og Cercerernc, Sphexene og Pom- 

 pilerne*) graver deres Jordhuler der, hvor det synes 

 dem bedst, og de bringer deres Bytte dertil paa Vingerne 



* Forskellige <iravehvepse. 



