72 j. H. fabre: instinktets mysterier 



denne og hin Handlings Hensigtsmæssighed? Lad os 

 begynde med at gøre os Regnskab for Arbejdet i dets 

 Helhed, lad os stive ethvert Bevis af med nj^e Beviser, 

 saa maaske kan det være os tilladt at svare paa Spørgs- 

 maalet. 



Et Ord fremfor alt om Forsyningen med Føde. 

 Aadselgraveren afviser, som almindelig Sundhedsforbed- 

 rer, ikke nogetsomhelst raadnende Kadaver. Alt er den 

 godt, Fjervildt som Haarvildt, forudsat at Stykket ikke 

 overstiger dens Kræfter. Den imdersøger med ikke 

 mindre Iver Padder og Krybdyr, den tager imod 

 ualmindelige Fund uden Betænkning, selv om de sand- 

 synligvis er dens Art ukendte; Vidne herom bærer visse 

 rode Fisk, den kinesiske Guldfisk, som i mine Bure 

 øjeblikkelig blev dømt at være en udmærket Bid og 

 begravet efter Reglerne. Slagtekød foragtes heller ikke; 

 Faarekoteletter, Bøfstegsstykker, der havde den rette 

 Grad af Raaddenskab, forsvandt under Jorden med 

 samme Omhu, som blev Muldvarpen og Musen til Del. 

 Kort sagt, Aadselgraveren foretrækker ikke noget sær- 

 ligt, den lægger i Silo enhver Ting, der er fordærvet. 



At holde dens Virksomhed gaaende frembyder 

 derfor ingen Vanskelighed. Skulde et Stykke Vildt 

 mangle, vil et eller andet, hvad man nu har for Haan- 

 den, meget godt kunne træde i dets Sted. Man har 

 heller ikke stort Bryderi med Hensyn til Indretningen 

 og Anbringelsen. Det er nok, naar man har et Lerfad 

 fuldt til Randen af frisk opdynget Sand med en stor 

 Klokke af Metaltraadsvæv over. For at undgaa Kattenes 

 Misgærninger, hvem Kodet ikke kan andet end friste, 

 stilles Buret i en lukket Glaskasse, som om Vinteren 

 tjener til at have Planter i, om Foraaret til Dyrelabora- 

 lorium. 



Og nu til Værket! Muldvarpen ligger midt i Rurn- 



