74 j. H. fabre: instinktets mysterier 



til at fremkalde en lille Jordrystelse, der behøves ikke 

 mere til et saadant Arbejde. Lad os hertil føje som 

 et vigtigt Punkt den Kunst at give Liget hyppige Stød, 

 for at faa det til at synke sammen til et mindre Rum- 

 fang og faa det til at passere vanskelige Punkter. Vi 

 skal snart faa at se, at denne Kunst spiller en første 

 Klasses Rolle i Aadselgraverens Virksomhed. 



Skønt forsvunden er Muldvarpen endnu langt fra 

 at have naaet sin Bestemmelse. Lad os lade Ligbærerne 

 fuldende deres Arbejde; hvad de nu gør under Jorden 

 som en Fortsættelse af, hvad de udførte paa Over- 

 fladen, vil ikke kunne lære os noget nyt. Lad os vente 

 to eller tre Dage. 



Øjeblikket er kommet, lad os nu uadersøge, hvad 

 der gaar for sig dernede, lad os besøge det Sted, hvor 

 Forraadnelsen foregaar. Jeg skal aldrig indbyde nogen 

 til Opgravningen, blandt mine Omgivelser har kun lille 

 Paul Mod til at hjælpe mig. 



Muldvarpen er ikke mere nogen Muldvarp, men en 

 grønlig Rædsel, stinkende, berøvet sine Haar, trukket 

 sammen til en Slags trind Klump. Genstanden maa 

 have været underkastet en omhyggelig Behandling for 

 saaledes at blive trængt sammen til en kort og tyk Ting 

 paa samme Maade, som et Stykke Fjerkræ under 

 Kokkepigens Haand, og fremfor alt for allerede nu at 

 være bleven berøvet sin Pels. Er dette Udslag af en 

 madnyttig Plan med Henblik paa Larverne, hvem 

 Ulden kunde genere? Er det et Resultat uden Maal, 

 en simpel Falden af af Haarene paa Grund af Forraad- 

 nelsen? Jeg er ikke vis paa det. Opgravningerne fra 

 den første til den sidste viser mig altid Haarvildtet med 

 fjærnede Haar, Fjervildtet uden Fjer, naar undtages de 

 store Vinge- og Halef jer. Paa den anden Side beholder 

 Reptilier og Fisk deres Skæl. 



