78 j. H. fabre: instinktets mysterier 



serne helliger sig den almindelige Sundhed, og disse to 

 Grupper, der er saa interessante ved deres Familieliv, er 

 Eiendighedens Utøj prisgivne! Paa denne grelle Mod- 

 sætning imellem de Tjenester, de gør, og deres Tilværel- 

 ses haarde Kaar er der mange andre Eksempler uden- 

 for Ligbærernes og Natmændenes Verden. 



Familielivet er eksemplarisk hos Aadselgraveme, 

 men ikke lige til Enden. I de første fjorten Dage af Juni, 

 naar Familien er tilstrækkeligt forsynet, holder Begra- 

 velserne op, og mine Bure er forladte, hvad Overfladen 

 angaar, skønt Mus og Spurve bliver fornyede. Fra Tid til 

 anden forlader en Aadselgraver dog Jorden og kommer 

 op for at slæbe sig langsomt om under aaben Himmel. 



Et ret mærkeligt Forhold tiltrækker sig nu min Op- 

 mærksomhed. Alle de, der kommer op nede fra Jorden, 

 er lemlæstede, idet deres Lemmer er brudt af i Ledene, 

 nogle højere oppe, andre lavere nede. Jeg ser endog en 

 Invalid, som kun har et Ben helt. Paa dette uskadte 

 Lem og paa Stumperne af de andre slæber den sig om 

 paa Jordfladen, sløvet, ynkeligt pjaltet og bedækket med 

 Lus. Der kommer saa en Kamerat frem, som er raskere 

 tilben s, og som gør Ende paa Invaliden og river Bugen 

 op paa den. Saaledes endte de tretten Aadselgravere, 

 som jeg havde tilbage, halvt opædte af deres Kamme- 

 rater eller i det mindste amputerede paa forskellige Lem- 

 mer. Kannibalismen fulgte paa det i Begyndelsen saa 

 fredelige Forhold. 



Historien fortæller os, at forskellige Folk, Massage- 

 terne og andre, dræbte deres gamle Folk for at skaane 

 dem for Alderdommens Elendighed. Et Mukkertslag paa 

 det graanede Kranium var i deres Øjne et Udslag af søn- 

 lig Medlidenhed. Aadselgraveme har deres Del af disse 

 gamle Vildmandsskikke, de udrydder hinanden gen- 

 sidig, naar de er mætte af Dage og derfor unyttige, og 



