AADSÉLGRAVERNK — HEGRAVELSEN 79 



naar de henslæber Livet ødelagte af Udmattelse. Hvem 

 skulde have Gavn af at forlænge den vanmægtiges og 

 ødelagtes Dødskamp? 



Massageterne kunde som Undskyldning for deres 

 frygtelige Skik paaberaabe sig Mangelen paa Levneds- 

 midler, hvilken var en slet Raadgiver, men denne Und- 

 skyldning havde Aadselgraverne ikke, thi takket være 

 min Rundhaandethed var der rigeligt af Føde saavel paa 

 som imder Jorden. Sulten spillede ingen Rolle i denne 

 skammelige Sag. Det maa være den Forvildelse, der er 

 en Følge af Udmattelsen, det sygelige Raseri hos et Liv, 

 som er v€d at ebbe ud, der gør det. Som almindelig 

 Regel bevirker Arbejdet, at Graveren har fredelige 

 Sæder, og Uvirksomheden vækker perverse Tilbøjelig- 

 heder hos den. Naar den ikke har mere at bestille, river 

 den Benene af sin Næste og æder ham, ligegyldig for, 

 om den selv bliver amputeret og ædt. Dette er den ende- 

 lige Udfrielse af den lusede Alderdom. 



VI 

 AADSELGRAVERNE — FORSØG. 



Lad os nu komme til de Bedrifter, som har skaffet 

 Aadselgraverne den skønneste Del af deres Ry, og lad 

 os underkaste det Træk, der er meddelt af Clairville, det 

 om den alt for haarde Jordbund og om den tilkaldte 

 Hjælp, en Forsøgsprøve. 



Til den Ende bliver den midterste Del af Jord- 

 fladen under Klokken belagt med en Mursten, som jeg 

 dækker med et tyndt Lag Sand. Det skal være det Ter- 



