84 j.H. fabre: instinktkts mysterieb 



For det andet blev der ikke, da det Punkt, paa 

 hvilket Musen laa, erkendtes at frembyde uoverstige- 

 lige Vanskeligheder, forud gravet en Grav en Smule 

 længere borte og i blødt Terræn. Alt indskrænkede 

 sig, vi gentager det, til vage Undersøgelser. som under- 

 rettede Insekterne om, hvorvidt der var Mulighed for 

 Begravelse. 



Her maa jeg bemærke, at det er noget slemt Våas 

 at ville have, at de først skal grave Graven, hvortil Ka- 

 daveret saa skal føres senere hen. For at kunne bear- 

 bejde Jorden, maa vore Gravere føle Byrden af deres 

 døde Bytte paa deres Ryg. De arbejder ikke uden at 

 være pirrede ved Berøringen med dets Pels. Aldrig 

 i Evighed paatager de sig at grave Graven, naar den 

 fremtidige Begravede ikke allerede befinder sig paa det 

 Sted, hvor Hullet skal være. Det er det, mine daglige 

 lagttagelser gennem to Maaneder og mere afgjort har 

 vist mig. 



Resten af Clairvilles Anekdote taaler ikke bedre en 

 Undersøgelse. Man fortæller os, at Aadselgraveren i sin 

 Forlegenhed gaar bort for at hente Hjælp og vender til- 

 bage med Kammerater, som hjælper den med at begrave 

 Musen. Det er under en anden Form den lille opbygge- 

 lige Historie om Skarabæen, hvis Pille er styrtet ned i 

 et Hjulspor. Ude af Stand til at bringe sit Bytte op af 

 Kløften tilkalder den snedige Pillebille tre eller fire af 

 sine Naboer, som fulde af Velvillie bringer Pillen op og 

 derpaa vender tilbage til deres egne Arbejder. 



Denne saa daarligt forstaaede Handling af Pille- 

 Røveren gør, at jeg er paa min Post over for den til- 

 svarende af Ligbæreren. Skulde jeg være for nøjeseende, 

 naar jeg spørger, hvilke Forsigtighedsregler lagttageren 

 har tåget for at genkende Musens Ejermand, naar denne, 

 som han siger, vender tilbage med fire Hjælpere? Hvil- 



