AADSELGRAVERNE - FORSOG 85 



ket Tegn viser, hvilken ai" de tem, der var den, der saa 

 fornuftig har vidst at tilkalde Hjælp? Er man i det 

 mindste ganske sikker paa, at den forsvundne vender 

 tilbage og udgør en Del af Flokken? Intet siger det, 

 og det var dog det vigtigste Punkt, som en god lagt- 

 tager ikke burde have set bort fra. Var det ikke langt 

 snarere hvilke som helst andre fem Aadselgravere, der, 

 ledede af Lugten og uden nogensomhelst Aftale strøm- 

 mede til den forladte Mus og udnyttede den for egen 

 Regning? Jeg slutter mig til denne Forklaring, den 

 sandsynligste af alle, da nøjagtige Oplysninger mangler. 



Sandsynligheden bliver til Vished, naar man under- 

 kaster dette Træk en Kontrol ved Forsøg. Prøven med 

 Murstenen giver os allerede et Vink. Mine tre Forsøgs- 

 dyrhargennem seks Timer anstrengt sig, inden de naaede 

 til at faa flyttet deres Bytte og bragt det ud paa blødt 

 Jordsmon. Til dette strenge og langvarige Hoveriarbejde 

 vilde hjælpsomme Kammerater ikke have været for me- 

 get. Fire andre Aadselgravere, der var begravede her og 

 der under en Smule Sand, beboede den samme Klokke 

 som kendte Kammerater og Medarbejdere fra igaar, og 

 ingen af dem, der havde tåget Affære, har tænkt paa at 

 kalde dem til Hjælp. Til Trods for deres yderlige For- 

 legenhed udførte de. der havde bemægtiget sig Musen, 

 deres Arbejde lige til Enden uden mindste Hjælp, som 

 dog var saa let at forlange. 



Men, kunde man sige, da de var Ire. ansaa de sig 

 for at være stærke nok, andres Hjælp var unødvendig. 

 Denne Indvending holder ikke Stik. Jeg har i Virkelig- 

 heden gentagne Gange og det under Forhold, der 

 var endnu vanskeligere end dem, en haard Jordbund 

 frembyder, set og atter set enlige Aadselgravere, der ud- 

 mattede sig ved Anstrengelser, som skyldtes mine 

 Kunstgreb, og ikke en eneste Gang har de forladt Aads- 



