92 j.h.fabhp:: instinktets mystkrikr 



part, den Del af det, som er tilgængelig for Graver- 

 karlene. 



En Tommes Forske! i Stillingen af det ophængte 

 Dyr gør den berømte Fortælling til intet. Saaledes er 

 det simpleste Sold, behandlet med nogen Logik, over- 

 maade mange Gange tilstrækkeligt til at rense en for- 

 virret Dynge af Udsagn og til at frigøre Sandhedens 

 gode Korn. 



Endnu en Omgang med dette Sold. Pælen staar 

 skraat eller lodret, det er ligegyldigt hvilket, men Muld- 

 varpen, der endnu stedse er fastgjort til Pindens Spids 

 ved Bagbenene, berører ikke Jorden. Den er nogle 

 Fingersbredder borte, ude af Gravernes Rækkevidde. 



Hvad vil nu disse sidste gøre? Vil de rode ved Foden 

 af Galgen i den Hensigt at faa den til at falde om? Paa 

 ingen Maade, og den naive, der ventede en saadan Frem- 

 gangsmaade, vilde blive mægtigt skuffet. Opmærksom- 

 heden rettes aldeles ikke imod Grundlaget for Ophæng- 

 n ingen, der ofres end ikke saa meget som en Skraben 

 med en Rive. Der sker intet i Retning af at fælde 

 Pinden. stadig intet, absolut intet. Det er paa andre 

 Maader, at Aadselgraverne faar fat paa Muldvarpen. 



Dette afgørende Forsøg, der blev gentaget under en 

 Mængde forskellige Former, fastslaar, at der aldrig, af- 

 gjort aldrig graves end ikke overfladisk ved Foden af 

 Pælen, med mindre den ophængte berører Jorden paa 

 dette Punkt. Og i dette sidste Tilfælde er det, hvis Pin- 

 den falder om, paa ingen Maade et tilstræbt Resultat, 

 men simpelthen en tilfældig Virkning af den paabe- 

 gyndte Begravelse. 



Hvad har da Manden med Tudsen set, han, om 

 hvem Gledditsch taler? Hvis han har vendt op og ned 

 paa sin Stok, vilde det Kadaver, der var sat til Tørring 

 udenfor Aadselgraverens Rækkevidde, visselig berøre 



