AADSEI.OHAVERNE — FORSØG 93 



Jorden, en ejendommelig Forsigtighedsforholdsregel at 

 træffe overfor Ransmændene og Fugtigheden! Man ber 

 forudsætte mere Klartsenhed hos en, der præparerer 

 tørre Tudser, og lade ham hænge sit Dyr op nogle Tom- 

 mer fra Jorden. I dette Tilfælde lærer alle mine Forsøg 

 os klart, at Pælens Fald paa Grund af Underminering 

 fra Gravernes Side simpelthen er et rent og skært Pro- 

 dukt af Indbildningskraften. 



Atter et af de smukke Argumenter til Gunst for 

 Dyrenes Fornuft, som flygter for Forsøgets klare Lys 

 og forsvinder i Vildfarelsernes Morads. Jeg beundrer 

 Jeres oprigtige Tro, I Herrer, der tager det alvorligt, 

 som lagttagerne af Tilfældet, der er rigere paa Indbild- 

 ningskraft end paa Sandfærdighed, siger, jeg beundrer 

 Jeres troende Iver, naar I uden Kritik bygger Jeres Teo- 

 rier paa saadanne Dumheder. 



Men lad os gaa videre. Stokken er nu sat lodret, 

 men det ophængte Kadaver naar ikke ned til dens 

 Grund, et Forhold, der er nok til, at der aldrig bliver 

 gravet her. Jeg tager en Mus, som paa Grimd af sin 

 ringe Vægt er bedre haandterlig for Insekterne. Det 

 døde Dyr fæstes ved sine Bagben til Toppen af Appa- 

 ratet ved et Raphiabaand. Det falder rask ned langs 

 med Pinden. 



To Aadselgravere har snart opdaget Bidden. De 

 klatrer op ad Klatrestangen, de undersøger Kadaveret, 

 idet de bearbejder dets Haarlag med deres Munddele. 

 Det erkendes at være et udmærket Fund, altsaa til Ar- 

 bejdet! De tager her, men under vanskeligere For- 

 hold, fat paa den Fremgangsmaade, som var i Brug, da 

 det galdt om at flytte det daarligt beliggende Lig; de to 

 Medarbejdere sniger sig ind imellem Musen og Pinden, 

 og derpaa faar de, idet de søger Støtte imod denne og 

 skyder Ryg, Kadaveret sat i Svingninger og ryster det. 



