SPYFLUEN 105 



stedeværelse vækker ingen Angst hos hende. Jeg er 

 Luft for hende. 



Æglægningen foregaar ikke ud i et, indtil Ægge- 

 stokkene er tømte, den afbrydes ofte og gaar for 

 sig stedvis. Flere Gange forlader Fluen Fuglens Næb 

 og kommer for at hvile sig et lille Øjeblik paa Traad- 

 nættet, hvor hun gnider sine Bagben imod hinanden. 

 I Særdeleshed renser, gnider og polerer hun sit Lægge- 

 instrument, den Sonde, som anbringer Æggene, inden 

 hun tager det i Brug igen. Saa vender hun, da hun 

 endnu føler sin Bug drægtig, tilbage til den samme 

 Plet ved Næbets Sammenføjning. Æglægningen genop- 

 tages for snart at standse paany og saa begynde igen. 

 Et Par Timer gaar saaledes med snart at staa nær ved 

 Øjet og snart at hvile paa Traadnættet. 



Tilsidst er det forbi. Fluen vender ikke tilbage 

 til Fuglen, et Bevis paa, at dens Æggestokke er ud- 

 tømte; den næste Dag er den død. Æggene er anbragt 

 i et sammenhængende Lag ved Indgangen til Struben 

 og ved Roden af Tungen paa Ganens Slimhinde. Deres 

 Tal synes at være betydeligt, idet hele Indsiden af Gabet 

 er hvid af dem. Jeg anbringer en lille Træprop mellem 

 Næbets to Kæber for at holde dem fra hinanden og 

 sætte mig i Stand til at se, hvad der foregaar. 



Jeg lærer paa denne Maade, at Udklækningen af 

 Æggene tager et Par Dage. De unge Maddiker forlader, 

 saa snart de er kommen frem, som en sværmende 

 Masse det Sted, hvor de blev født, og forsvinder ned i 

 Struben. At anstille nærmere Undersøgelser er for 

 Øjeblikket umuligt. Vi skal lære mere om, hvad der 

 foregaar, senere og under Forhold, som gør Under- 

 søgelse lettere. 



Fuglens hjemsøgte Næb var fra Begyndelsen af luk- 

 ket, saa vidt som Kæbernes naturlige Berøring med hin- 



