108 j. H. fabre: instinktets mysterier 



ét Æg paa dets Indhyldning, hvor ubetydelig denne 

 ogsaa er. 



Træt af de forgæves Forsøg paa at omgaa denne 

 Hindring, bestemmer Fluen sig tilsidst for andre Punk- 

 ter, men ikke paa Brystet, Bugen eller Ryggen, hvor 

 Huden synes at være for tyk og Lyset for stærkt. Hun 

 behøver mørke Skjulepladser, Kroge, hvor Huden er 

 meget fin. De valgte Steder er Skulderhulernes Hul- 

 heder, der svarer til vore Akselhuler, og Folden, der 

 hvor Laarene støder til Bugen. Der bliver lagt Æg 

 begge Steder, men ikke mange, hvilket viser, at Lysken 

 og Skulderhulen kun vælges med Tøven og i Mangel 

 af et bedre Sted. 



Det samme Forsøg mislykkes med en ligeledes med 

 Hætte forsynet, uplukket Fugl; Fjerene hindrede Fluen 

 fra at slippe ind til de dybtliggende Steder, og lad os 

 tilføje i denne Forbindelse, at Æglægningen paa en 

 flaaet Fugl eller et Stykke Slagtekød tinder Sted paa 

 en hvilken som helst Del af det, blot der er mørkt. De 

 mørkeste Kroge er de foretrukne Stedet. 



Det følger af alt dette, at Spyfluen udsøger sig enten 

 udækkede Saar eller Mundens eller Øjnenes Slimhinder, 

 der ikke er beskyttet af Hud af nogen Tykkelse. Hun 

 behøver ogsaa Mørke, og vi skal længere henne se 

 Grundene hertil. 



Den fuldendte Virkning af Papirposen, som forhin- 

 drer Ormene fra at trænge ind i Legemet gennem Øjen- 

 hulerne eller Næbet, indgyder mig Tanken om et lig- 

 nende Forsøg med hele Fuglen. Det gælder om at 

 svøbe Fuglen ind i et Slags kunstigt Skind, der vil virke 

 lige saa afskrækkende paa Fluen som den naturlige 

 Hud. Irisker, nogle med dybe Saar, andre næsten 

 uskadte, anbringes en for en i Papirposer ganske som 

 de, i hvilke Gartneren gemmer sit Frø, og disse Kon- 

 voluter er kun foldet sammen, uden at være klæbet 



