SPYFLUEN 109 



sammen. Papiret er ganske almindeligt og af middel 

 Tykkelse. Afrevne Stykker af Aviser er tjenlige til 

 Øjemedet. 



Disse Foderaler med Ligene i udsættes frit for Luf- 

 ten paa Bordet i mit Studereværelse, hvor de bliver be- 

 søgt lige saavel i tæt Skygge som i klart Solskin, alt 

 efter Tiden paa Dagen. Tiltrukket af Floddet fra det 

 døde Kød besøger Spyfluerne skarevis mit Laborato- 

 rium, hvis Vinduer altid er aabne. Jeg ser dem hver 

 Dag sætte sig paa Papirposerne og undersøge dem med 

 stor Flid, underrettede om Indholdet ved dets stærke 

 Vildtlugt. Deres uophørlige Kommen og Gaaen er et 

 Tegn paa deres ivrige Begærlighed, og alligevel be- 

 stemmer ingen af dem sig til at lægge Æg paa Poserne. 

 De forsøger end ikke paa at jage deres Læggebraad gen- 

 nem Foldernes Slidser, den gunstige Tid gaar, og ikke 

 et Æg bliver der lagt paa de fristende Omhylninger. 

 Alle Mødrene afholder sig fra Æglægning, idet de be- 

 dømmer den tynde Hindring, som Papiret byder, at være 

 mere, end Larverne vil kunne overvinde. 



Denne Forsigtighed fra Fluens Side overrasker mig 

 paa ingen Maade, da Moderkaldet overalt viser betyde- 

 lige Glimt af Skarpsindighed. Men hvad der forbavser 

 mig, er det paafølgende Resultat. Pakkerne, som inde- 

 holder Iriskerne, bliver et helt Aar igennem liggende 

 ubedækkede paa Bordet, de bliver der et andet og tre- 

 die Aar. Jeg undersøger fra Tid til anden Indholdet af 

 dem: de smaa Fugle er urørte, med glatte Fjer, fri for 

 Lugt, tørre og lette ligesom Mumier. De er ikke gaaet 

 i Forraadnelse, men de er bleven mumificerede. 



Jeg ventede at se dem raadne, opløse sig i Raad- 

 denskab ligesom Kadavere, som man har ladet ligge 

 og raadne i fri Luft. Men Fuglene er tværtimod tørret 

 ind og hærdede, uden at undergaa nogen Forandring; 



