112 j. H. fabre: instinktets mysterier 



ind- eller udvendigt, saa lægges Æggene i et temmelig 

 regelmæssigt og absolut hvidt Lag. Jeg skovler dem 

 op med en lille Papirspatel og faar paa den Maade alle 

 de Spirer, jeg har nødig til mine Forsøg. Æg, der ikke 

 bærer Spor af den Forurening, som vilde have været 

 uundgaaelig, hvis jeg skulde have samlet dem paa for- 

 dærvet Kød. 



Vi har set, at Spyfluen vægrede sig ved at lægge Æg 

 paa Papirposerne til Trods for Liglugten fra de i dem 

 indesluttede Irisker, og alligevel lægger den dem nu 

 uden at betænke sig paa en Metalplade. Kan Under- 

 lagets Natur gøre nogen Forskel for den? Jeg sætter i 

 Stedet for Bliklaaget et Papirlaag, som er strakt og kli- 

 stret over Aabningen, og med Spidsen af min Kniv 

 ridser jeg en snever Aabning i det nye Laag. Det er 

 fuldt tilstrækkeligt, Moderen benytter Papiret. 



Hvad der bestemte hende hertil, er ikke blot Lug- 

 ten, som let opfattes selv gennem uskadt Papir, men 

 fremfor alt Revnen, som byder Maddikerne, der er 

 klækket ud udvendigt nær ved den snævre Aabning, en 

 Indgang. Maddikernes Moder har sin egen Logik, sin 

 kloge Forudseenhed. Hun ved, hvor svage hendes usle 

 smaa Larver vil være, hvor magtesløse til at bane sig 

 Vej gennem en Hindring af nogen Modstandskraft, og 

 derfor lader hun, til Trods for den Fristelse, Lugten 

 frembyder, være med at lægge Æg, saa længe hun ikke 

 finder en Indgang, gennem hvilken de nyfødte Orme 

 kan slippe ind uden Hjælp. 



Jeg ønskede at vide, om Farven, Glansen, Haard- 

 hedsgraden og andre af Hindringens Egenskaber vilde 

 have nogen Indflydelse paa den Bestemmelse, en Moder, 

 der var nødt til at lægge Æg under ualmindelige For- 

 hold, vilde tåge. Med dette for Øje brugte jeg smaa 

 Kar, hvert af dem med en Smule Slagtekød som Lokke- 



