SPVFLUKN 115 



lade sine Bøm falde? Jeg sætter et Rør ovenpaa 

 Reagensglasset med Vidde som Halsen af en Rødvins- 

 flaske. Mundingen er lukket enten med Traadgaze eller 

 med Papir med et let Snit i, og Apparatet maaler i alt 

 fem og tyve Tommer i Højde. Det gør ikke noget; 

 Faldet er ikke alvorligt for de unge Larver, og i Løbet 

 af nogle faa Dage er Reagensglasset fuldt af Larver, 

 som det er let at kende som Kødfluens Afkom ved den 

 frynsede Krone, der aabner og lukker sig i Maddikens 

 Agterkastel ligesom en lille Blomsts Kronblade. Jeg saa 

 ikke Moderen føde dem, jeg var ikke paa Pletten, da dette 

 fandt Sted, men der er ingen Tvivl om, at hun kom til 

 Stede, og om det dybe Styrt, som Familien maatte gøre, 

 thi Indholdet af Reagensglasset gav mig et autentisk 

 Bevis herfor. 



Jeg beundrede Springet, og for at opnaa et endnu 

 større erstatter jeg Røret med et andet og længere, saa 

 åt Apparatet nu er seks og fyrretyve Tommer højt. 

 Søjlen anbringes paa et Sted, der er besøgt af Fluer, i 

 en svag Belysning, og dens Munding, der er lukket med 

 et Traadgaze-Laag, staar i Højde med forskellige andre 

 Apparater, Reagensglas og Kar, der allerede er forsynet 

 med eller venter paa deres Koloni af Orme. Saa snart 

 dets Stilling er vel kendt af Fluerne, fjerner jeg de andre 

 Glas og lader Søjlen blive alene tilbage, for at de be- 

 søgende ikke skal vende sig til lettere Grund. 



Fra Tid til anden sætter Spyfluen og Kødfluen sig 

 paa Gitterværket, anstiller en kortvarig Undersøgelse 

 og flyver bort. Apparatet bliver, hvor det er, gennem 

 hele Sommer-Sæsonen uden Resultat: der er ikke en 

 eneste Orm i det. Hvad er Grunden hertil? Breder 

 Stanken af Kødet sig ikke, naar den kommer fra en 

 saadan Dybde? Jo vist breder den sig, den er umis- 

 kendelig for mine svagt lugtende Næsebor og end mere 



8* 



