SPYFLUEN 119 



deres Arbejde, udforske Sandoverfladen, stampe paa 

 den med deres Fødder og undersøge den med deres 

 Snabel. Jeg lader de Besøgende uforstyrret i fjorten 

 Dage eller tre Uger, ingen af dem lægger Æg. 



Dette er en Gentagelse af, hvad Papirposen med 

 sin døde Fugl viste mig. Fluerne nægter at lægge Æg 

 paa Sandet, tilsyneladende af samme Grund: Papiret 

 blev betragtet som en Hindring, som de spæde Orme 

 ikke vilde kunne overvinde, og med Sandet stillede 

 Sagen sig endnu værre. Dets Skarphed vilde saare de 

 nyfødte Svæklinger, dets Tørhed vilde opsuge den Fug- 

 tighed, der er nødvendig for deres Bevægelser. Senere 

 hen, naar de træffer Forberedelser til Forvandlingen, 

 naar de har naaet deres fulde Styrke, vil Larverne grave 

 meget godt i Jorden og være i Stand til at arbejde sig 

 op af den, men i Begyndelsen vilde Sandet være meget 

 farligt for dem. I Bevidstheden om disse Vanskelig- 

 heder vil Mødrene, hvor meget Lugten end frister dem, 

 lade være med at lægge Æg. Efter en lang Ventetid 

 undersøgte jeg faktisk, af Frygt for, at en eller anden 

 lille Æghob skulde være undsluppet min Opmærksom- 

 hed, Indholdet af Karret fra øverst til nederst: Kød og 

 Sand indeholdt hverken Larver eller Pupper, det hele 

 var absolut uden Liv. 



Da Sandlaget kun er paa Tykkelse med en Finger, 

 kræver dette Forsøg visse Forsigtighedsregler. Kødet 

 kunde maaske udvide sig noget under Forraadnelsen og 

 stikke frem paa et eller to Steder, og hvor smaa de 

 kødede Øer, som viser sig ovenover Overfladen, end 

 monne være, saa kommer Fluerne dog til dem og lægger 

 Æg paa dem. Undertiden vil de Væsker, der siver ud 

 fra det raadne Kød, ogsaa gennemtrænge et lille Parti 

 af Sandfladen, hvilket er tilstrækkeligt til, at Maddi- 

 kerne anbringes der. Disse Fejlgrunde undgaas, naar 



