120 J. H. FABHE: INSTINKTIiTS MYSTERIER 



Sandlaget gøres en Tomme tykt, saa er Spyfluen, Kød- 

 fluen og andre Fluer, hvis Larver lever paa døde Lege- 

 mer, holdt paa passende Af stand. 



I Haab om at vække os til en passende Følelse af 

 vor Ubetydelighed gør præstelige Talere undertiden 

 urigtig Brug af Graven og dens Orme. Lad os ikke 

 stole paa deres bedrøvelige Veltalenhed. Den Kemi, 

 som raader for Menneskets sidste Opløsning, taler højt 

 nok om vor Intetsigenhed, der er ingen Grund til at 

 føje indbildte Rædsler til. Gravens Orm er en Opfm- 

 delse af sygelige Sind, der er ude af Stand til at se Tin- 

 gene, som de er. Dækket af faa Tommer Jord kan den 

 Døde sove sin stille Søvn, ingen Flue vil nogensinde 

 komme og udnytte ham. 



Paa Jordens Overflade og udsat for Luften er den 

 modbydelige Indvandring mulig, ja, den er endog den 

 uforanderlige Regel. Mennesket er, Lig for Lig, ikke 

 bedre stillet med Hensyn til Materiens Omdannelse til 

 andet Brug end det laveste Dyr. I saa Fald udøver Fluen 

 sin Ret og benytter os, som den benytter ethvert andet 

 dyrisk AfFald. Naturen behandler os med ophøjet 

 Ligegyldighed i sit store Genskabningsværksted; i dens 

 Digler er alle: Dyr og Mennesker, Tiggere og Konger 

 lige. Der har De den sande Lighed, den eneste Lighed 

 i denne vor Verden. Lighed overfor Maddikerne! 



