FYRRENS PROCESSIONSSPINDER 121 



VIII 



FYRRENS PROCESSIONSSPINDER. 



Købmand Dindenauts Faar fulgte efter det af dem, 

 som Panurge ondskabsfuldt havde kastet i Havet, og 

 det ene efter det andet styrtede sig ud, thi siger Rabelais: 

 »Faarets, det mest fjollede og dumme af Jordens Dyrs 

 Naturel byder det altid at følge efter det første, lige- 

 meget hvilken Vej det gaar . . .« Processionsspinderens 

 Larve er end mere faareagtig, ikke paa Gnmd af Dum- 

 hed, men af Nødvendighed: hvor den første er gaaet, 

 gaar alle de andre efter i regelmæssig Række uden syn- 

 derligt Mellemrum. 



De gaar i en Række som en sammenhængende 

 Snor, idet enhver af dem berører Forgængerens Bagpart 

 med sit Hoved. De sammensatte Snoninger, som den 

 Larve, der aabner Toget, beskriver i Kraft af sine vaga- 

 bonderende Nykker, følger alle de andre paa det om- 

 hyggeligste. Aldrig er den antike Teori med Hensyn 

 til, paa hvilken Maade man skal begive sig til de 

 eleusinske Fester bleven bedre fulgt. Derfra stammer 

 Navnet »Processionsspinder«, som er bleven givet denne 

 Fyrrens Begnaver. 



Dens Karakter er givet, naar man siger, at den hele 

 sit Liv igennem er en Linedanser, thi den gaar kun paa 

 en udspændt Traad, paa en Silkeskinne, der bliver an- 

 bragt paa sin Plads, efterhaanden som Larven vinder 

 frem. Den Larve, der som Følge af tilfældige Begiven- 

 heder er kommen i Spidsen for Processionen, spinder 

 sin Traad uden Ophør og fæster den paa den Vej, som 



