FYRRENS PROCESSIONSSPINDER 123 



Kvisten til Grenen, fra Grenen til den tykkere Gren, og 

 fra denne maa man ad en ikke mindre kroget Sti stige 

 op igen til Lejet. Det hjælper ikke at henvise til 

 Synet som Fører paa den lange og skiftende Vej. 

 Processionsspinderens Larve har ganske vist paa hver 

 Side af Hovedet fem punktformede Øjne, men de er 

 saa smaa, saa vanskelige at erkende under Lupens Glar, 

 at man ikke kan tiltro dem Syn af nogen Betydning. 

 Og desuden, hvilken Gavn skal disse nærsynede Linser 

 være til i den sorte Nat, naar Lyset er borte? 



Det hjælper heller ikke at tænke paa Lugten. Har 

 Processionsspinderens Larve ingen Lugtesans? Jeg ved 

 det ikke. Uden at afgøre noget i denne Retning kan jeg 

 i det mindst forsikre, at dens Lugteevne er i højeste 

 Grad afstumpet og paa ingen Maade skikket lil at tjene 

 til Vejleder. I den Retning vidner i mine Forsøg nogle 

 udhungrede Larver, som efter en lang Faste passerede 

 lige forbi en Fyrregren uden at give nogetsomhelst Tegn 

 til Attraa eller til at ville standse. Det er Følesansen, 

 som holder dem underrettede. Saa længe som Kanten 

 af deres Læber ikke tilfældigvis har rørt ved, hvad de 

 skal æde, sætter ikke en eneste af dem sig til Rette 

 til Trods for deres stærke Sult. De strømmer ikke til 

 den duftende Næring, de tager ikke Plads paa den Gren, 

 som de møder paa tvers af deres Vej. 



Naar Syn og Lugt er udeladt, hvad bliver der saa 

 tilbage, som kan lede dem tilbage til Reden? Der er den 

 Snor, de har spundet paa Vejen, tilbage. Theseus vilde 

 have været fortabt i Labyrinten paa Kreta uden det 

 Traadnøgle, som Ariadne forsynede ham med. Fyrre- 

 naalenes umaadelige Virvar er, om Natten i det mindste, 

 lige saa uudredelig en Labyrint som Minos'. Proces- 

 sionslarven vejleder sig her uden Mulighed for Fejl- 

 tagelse ved Hjælp af sin Silketraad. Paa den Tid, da 



