FYKRENS PROCESSIONSSPINDEK 129 



Den forste Ide, som frembyder sig, er at gribe 

 Silkebaandet med Pincetten bag ved Toget, at bøje det 

 om uden at ryste det, og at anbringe Enden foran Ræk- 

 ken. Hvis den Larve, som aahner Toget, begiver sig 

 ind paa det, er Sagen klar, de andre vil følge trofast 

 efter. Denne Manøvre er saare simpel i Teorien, men 

 den er grumme vanskelig i Praksis og giver intet godt 

 Resultat. Baandet, der er yderst fint og svagt, gaar i 

 Stykker som Følge af den Byrde af Sandkorn, som det 

 bærer paa sig. Hvis det ikke gaar itu, føler Larverne, 

 der er foran, hvorledes man end bærer sig ad, en Be- 

 vægelse, som faar dem til at trække sig sammen i en 

 Klump eller til endog at give Slip paa Baandet. 



En endnu større Vanskelighed bestaar i, at Ræk- 

 kens Leder nægter at betræde Snoren, der er lagt foran 

 den; den afskaarne Ende indgyder den Mistillid. Da 

 den erkender, at Vejen ikke er reglementær og uden 

 Afbrydelse, saa bøjer den sig til højre og venstre og 

 f jærner sig ud til Siden. Hvis jeg forsøger at blande mig 

 i Sagen og at føre den ind paa den Sti, jeg har valgt, 

 saa holder den stædigt fast ved sin Nægtelse, den træk- 

 ker sig sammen, den rører sig ikke af Pletten, og Uord- 

 nen griber snart over paa hele Processionen. Lad os 

 ikke blive yderligere ved, det er en slet Metode, som vil 

 koste os mange Forsøg og dog give et tvivlsomt Resultat. 



Det gælder om at blande sig saa lidt som muligt ind 

 i Forholdene og at naa til at faa en lukket Kreds dannet 

 paa naturlig Vis. Er dette muligt? Ja, man kan uden 

 at blande sig i Forholdene faa en Procession at se, som 

 vandrer paa et fuldstændig circulært Spor. Dette Re- 

 sultat, der i høj Grad fortjener vor Opmærksomhed, 

 skylder jeg tilfældige Omstændigheder. 



Paa den sanddækkede Gangsti, paa hvilken Rederne 

 er anbragt, findes der nogle store Potter med Palmer, 



Instinktets Mvsterier. ° 



