FYHRENS PROCESSIONSSFINDER 135 



Vej Lad os huske paa, al den Larve, der gaar i Spid- 

 sen, i Virkeligheden under de almindelige Processioner 

 iidfylder Stillingen som Spejder. Medens de øvrige, 

 saa længe der ikke er nogen Grund til Uro, holder 

 sig i den almindelige Linie, drejer den i Kraft af sit 

 Hverv som Høvding Hovedet snart til den ene, 

 snart til den anden Side, den skaffer sig Underretning, 

 den søger, famler og vælger. Og som den bestemmer, 

 saaledes gaar det, thi Flokken følger den trofast. Og 

 lad os fremdeles huske paa, at den ledende Larve ved- 

 bliver at anstille Undersøgelser. selv paa en allerede 

 oftere passeret og haandlagt Vej. 



Man skulde tro, at de forvildede paa Randen vilde 

 have Mulighed for at blive frelste. De to Grupper, som 

 nu er befriet for deres Stivhed, stiller sig lidt efter lidt 

 an i to skilte Rækker. Der er saaledes to Førere, der 

 er frie i deres Bevægelser og uafhængige, Vil det lykkes 

 dem at fri sig ud af den forheksede Cirkel? Ved at 

 se deres store, sorte Hoveder, som bevæger sig uroligt 

 fra Side til Side, tror jeg det et Øjeblik. Men efterhaan- 

 den som de forlænger deres Rækker, forener de to Brud- 

 stykker af Kæden sig, og Cirklen er i Stand igen. De, der 

 for et Øjeblik siden var Førere, bliver atter simple 

 Underordnede, og hele Dagen igennem vandrer Lar- 

 verne rundt! 



Endnu en Gang briTiger Natten, der er meget stille 

 og glimrende stjærneklar, stærk Frost. Dagen efter er 

 Procession slår verne oppe paa Urtepotten, de eneste, der 

 har lejret sig ude uden Ly, samlet i en Hob, som naar 

 langt ud over Siderne af det skæbnesvangre Baand. Jeg 

 er tilstede ved de stivnedes Op vaagnen. Den første, som 

 begiver sig paa Vej, er lykkeligvis udenfor den slagne 

 Landevej, og tøvende vover den sig ind i ubetraadte Egne. 

 Den naar Potterandens Kant og stiger paa den anden 



