138 j.H. fabrk: instinktets mysterier 



Den befriende Hændelse, fremfor alt den, der skyl- 

 des Træthed, gentager sig temmelig ofte. Paa den 

 samme Dagstur deler den bevægende Cirkel sig gen- 

 tagne Gange i to eller tre Buer, men Helheden kommer 

 snart igen i Stand, og der er intet forandret i Forhol- 

 dene. Den ihærdige Fornyer, som skulde drage dem 

 ud af disse, er endnu ikke opstaaet. 



Den fjerde Dag var der efter en Frostnat, der var 

 Forgængerne lig, endnu intet nyt, intet andet at melde 

 end følgende Enkelthed: Igaar havde jeg ikke udslettet 

 Sporet efter de Larver, som var trængt ind i det indre 

 af Urtepotten. Dette Spor og dets Forbindelse med den 

 cirkulære Vej, var bleven fundet om Morgenen. Den 

 ene Halvdel af Troppen havde draget Nytte deraf til at 

 besøge Jorden i Urtepotten og klatre op paa Palmen, 

 medens den anden Halvdel forblev paa Randen og van- 

 drede orn i det gamle Spor. Om Eftermiddagen for- 

 enede den udvandrede Bande sig med den anden. Cir- 

 kelen var atter hel, og Forholdene vendte tilbage til 

 deres oprindelige Tilstand. 



Vi er nu paa femte Dag. Nattefrosten har været 

 stærkere, uden dog endnu at naa ind i Drivhuset. Den 

 er bleven afløst af et smukt Solskin fra en rolig og klar 

 Himmel. Saa snart Solstraalerne har opvarmet Vindu- 

 erne en Smule, vaagner Larverne, der har samlet sig 

 til en Hoh, og tager igen fat paa deres Vandring paa 

 Urtepottens Rand. Denne Gang kommer der straks fra 

 Begyndelsen Uro i den smukke Orden, der lægger sig en 

 vis Uorden for Dagen, tilsyneladende Forløber for en 

 snarlig Befrielse. Eftersøgelsesvejen i det indre af Urte- 

 potten, der er overspundet med Silke fra igaar og ifor- 

 gaars, bliver idag forladt efter en kort Sløjfes Dannelse. 

 De øvrige Larver følger det sædvanlige Baand. Af 

 denne Tvedeling er Følgen to næsten lige store Rækker, 



