FYRRENS PROCESSIONSSPINDER 1 .'^9 



der vandrer om paa Randen i samme Retning i kort Af- 

 stand fra hinanden. De forener sig af og til, skilles saa 

 igen senere hen, stedse under nogen Uorden. 



Trætheden forøger Forvirringen. De udmattede, 

 som vægrer sig ved at gaa frem, er talrige. Bruddene 

 bliver flere, Rækkerne falder fra hinanden i Stumper, der 

 hver har sin Marschleder, som snart her, snart der ka- 

 ster Forkroppen ud til Siden for at undersøge Terrænet. 

 Alt synes at antyde den Falden fra hinanden, af hvilken 

 Frelse vil blive Følgen. Men mit Haab bliver atter be- 

 draget. Før Natten indtræder. er den sammenhængende 

 Række kommen i Stand igen, og den uovervindelige 

 Rundgang begynder paa ny. 



Lige saa pludseligt som Kulden indtraadte, er Var- 

 men nu kommen. Det er idag, i Februar, en glimrende 

 og mild Dag. Der er stor Bevægelse i Drivhuset. Tal- 

 rige Guirlander af Larver, der er gaaet ud af deres 

 Reder, vandrer om paa Bænkens Sand. Oppe paa Urte- 

 potten gaar Ringen et Øjeblik i Stykker, men loddes 

 sammen igen paa Pottens Rand. For første Gang bliver 

 jeg dristige Togledere var, som, berusede af Varmen og 

 kun holdt tilbage af det sidste Par falske Ben paa den 

 yderste Kant af Lerranden, kaster Legemet ud i Rum- 

 met, snor sig og prøver, hvor langt de kan naa. Atter og 

 atter gentager Forsøget sig. medens Toget standser, Ho- 

 vederne svinger frem og tilbage med raske Bevægelser, 

 og der vrikkes med Ryggene. 



En af disse Reformatorer bestemmer sig til at for- 

 søge Dukkerten. Den lader sig glide ned under Rand- 

 kran.sen, fire følger den, de andre, der stadig har Tillid 

 til det falske Silkespor, vover ikke at etterligne den og 

 bliver ved at gaa frem ad den gamle Vej. 



Den korte Række. som har gjort sig fri fra den al- 

 mindelige Kæde, famler stærkt. tøver længe paa det 



