140 .1. H. FABRE: INSTINKTETS MYSTEKIEK 



øverste af Urtepotten, den gaar ned til dens Midte, stiger 

 derpaa igen tilvejrs i en Skraalinie, forener sig med 

 Processionen og slutter sig til denne. For denne Gang er 

 Forsøget mislykket, skønt der ved Urtepottens Fod, i et 

 Par Haandsbreders Afstand, fandtes en Buket Fyrre- 

 kviste, som jeg havde anbragt der i den Hensigt at lokke 

 de udsultede til. Lugten eller Synet af disse Kviste har 

 ikke lært dem noget, skønt saa nær ved Maalet steg de 

 op igen. 



Det er nu lige meget, Forsøget har ikke været unyt- 

 tigt. Der er bleven afsat Silketraade paa Vejen, som kan 

 tjene til Lokkemad ved nye Foretagender. Vejen til 

 Befrielse har sine første Holdepunkter. To Dage senere, 

 den ottende Prøvedag, stiger Larverne virkelig, snart 

 enkeltvis, snart i smaa Grupper, snart endelig i Kæder 

 af nogen Længde ned over Randen, idet de følger den 

 forud anlagte Vej. Ved Solnedgang har de sidste Efter- 

 nølere fundet tilbage til Reden. 



Lad os nu anstille lidt Beregning. Larverne er for- 

 bleven syv Gange fireogtyve Timer paa Randen af Urte- 

 potten. Naar vi tager Hensyn til de Standsninger, som 

 skyldtes snart den enes, snart den andens Udmattelse, 

 og i Særdeleshed til Hviletiden i Nattens koldesle 

 Timer, maa vi, idet vi giver godt Maal, fradrage Halv- 

 delen af denne Tid. Der bliver da 84 Marschtimer tilbage. 

 Gennemsnitligt kom de 9 Centimeter frem i Minuttet. 

 Hele den gennemløbne Vejlængde bliver da 453 Meter, 

 næsten en halv Kilometer, en smuk Spadseretur for 

 disse trippende Smaadyr. Urtepottens Omfang, Sporets 

 Omfang, er nøjagtigt 1,35 m. Altsaa er denne Cirkel 

 bleven gennemløbet, stedse i samme Retning og stedse 

 uden Resultat, trehundrede og fem og tredive Gange! 



Disse Talstørrelser forbavsede mig, der dog alle- 

 rede var bekendt med Insekternes dybe Dumhed, saa 



