KDDKRKOPPERNE 145 



enhver ai" sin Beboelses Kroge og Etager. Hvis den 

 hører noget røre sig paa Overfladen, klatrer Lycosaen op 

 fra sit krogede Bo med samme Fart som fra en lodret 

 Brønd. Maaske finder den endog Hindringerne og Drej- 

 ningeme at være en Fordel, naar den skal slæbe et 

 Bytte, som sætter sig til Modværge, ned i sin Hule. 



Som Regel udvider Enden af Gangen sig til et Side- 

 kammer, et Hvilested, i hvilket Edderkoppen sidder og 

 tænker lange Tider igennem og vegeterer blidt, naar 

 dens Bug er fuld. 



Naar den en Gang har sat Bo, og naar den har 

 naaet en moden Alder, er Lycosaen i høj Grad en Inde- 

 sidder. Jeg har tre Aar igennem staaet paa en intim 

 Fod med den. Jeg har anbragt den i et stort Lerkar i 

 mit Værelses Vindueskarm, og jeg har den daglig for 

 Øje; nuvel, det var meget sjældent, at jeg overraskede 

 den uden for Boet, blot nogle faa Tommer fra dens 

 Hul, hvortil den iler ved den mindste Alarm. 



Det er derfor sikkert, at Lycosaen i fri Tilstand 

 ikke samler det, hvormed den opfører sin Karm, sam- 

 men langt borte fra, og at den drager Nytte af, hvad 

 der findes i Nærheden af sit Indgangshul. Under 

 saadanne Omstændigheder iidtømmer den snart For- 

 raadet af Bygningsemner, og Byggearbejdet standses af 

 Mangel paa Materiale. 



Jeg fik Lyst til at se, hvilket Omfang dens cirkel- 

 runde Opbygning vilde antage, naar Edderkoppen havde 

 Adgang til en uudlømmelig Forsyning af Byggeemner. 

 Med de Fanger, med hvilke jeg selv havde forsynet 

 mig, var det en let Sag. Lad mig berette, hvorledes 

 jeg havde installeret Genstandene for mine lagttagelser, 

 om ikke for andet, saa for at komme dem til Hjælp, 

 som maaske en Gang vil genoptage dette mif Forhold 

 til Hedernes store Edderkop. 



Instinktets Mystprifr. jQ 



