EDDERKOPPEREE 147 



til dem med et Stykke Rør, men med lange Mellemrum 

 iidkaster de, maaske for at skabe sig et Ilvilekammer 

 paa Bunden, nogle Dragter Jord. Men alle danner de sig 

 lidt etter lidt en Karm, som skal indfatle Aabningen. 



Jeg har givet dem udsøgte Byggeemner i Overflod 

 og langt bedre end dem, som de benytter, naar de er over- 

 ladt til deres egne H jælpekilder. Det er først og frem- 

 iiiest smaa, glatte Sten til Fundamentet, af hvilke nogle 

 er paa Størrelse med en Mandel. Med disse Smaasten 

 er blandet korte Stykker af Raphiabast, smidige Baand, 

 som er lette at bøje. De skal træde i Stedet for Edder- 

 koppens sædvanlige Emner til Kurvemagerarbejde, fine 

 Stilke og tørre Blade af Græsarter. Endelig stiller jeg 

 til mine Fangers Raadighed en uhørt Skat, af hvil- 

 ken ingen Lycosa endnu har gjort Brug: grove Uld- 

 traade, som er klippet i Stykker paa en Tommes 

 Længde. 



Da jeg samtidig vil undersøge, om mine Dyr med 

 deres glimrende Øjelinser er i Stand til at skeine mel- 

 lem Farverne og foretrækker visse af disse, blander jeg 

 Uldtraadsstykker af forskellig Kulør: røde, grønne, gule 

 og hvide mellem hinanderi. Hvis de foretrækker nogle, 

 kan Edderkopperne vælge dem ud af Massen. 



Lycosaerne arbejder kun om Natten, en kedelig 

 Omstændighed, som ikke tillader mig at følge Arbejde- 

 rens Metoder. Jeg ser Resultatet, og det er alt. Selv 

 om jeg vilde undersøge Arbejdspladsen ved Skinnet 

 af en Løgte, vilde jeg ikke have nogen Fornøjelse 

 deraf; thi Dyret vilde, meget frygtsomt, som det er, 

 øjeblikkelig styrte ind i sit Tilflugtssted, og for al min 

 Ulejlighed vilde jeg kun opnaa at blive snydt for min 

 Søvn. Paa den anden Side er den ikke synderlig flittig 

 ved sit Arbejde, den holder af at give sig god Tid. To 

 eller tre Uld- eller Raphiastykker sat paa Plads er en 



10* 



