148 j.H. fabre: instinktets mysterier 



Nats hele Arbejde, og til denne Langsomhed kommer 

 der saa de lange Hviletider. 



To Maaneder gaar, og Resultatet af de vidunderlige 

 Sager, jeg havde stillet til Edderkoppens Raadighed, 

 overgaar langt min Forventning. Mine Lycosaer har, 

 saa rige. at de ikke vid ste, hvad de skulde gøre ud af alt 

 det, de fandt indenfor et snævert Omraade, bygget 

 Taarne, hvis Lige deres Art aldrig har kendt lør. Om- 

 kring Aabningen er smaa flade og glatte Sten bleven 

 fordelt som en usammenhængende Flisebelægning paa 

 en svagt skraanende Grundvold, og de af de kyklo])iske 

 Blokke, der var mest omfangsrige i Sammenligning 

 med det Dyr, som har flyttet omkring med dem, er 

 bleven benyttet lige saa rigeligt som de andre. 



Paa denne Stensætning hæver Taarnet sig. Det er 

 en sammenflettet Masse af Raphia-Strimler og Uld- 

 traade, som er samlet sammen tilfældigt, og uden at der 

 er gjort Forskel paa Farver, røde og hvide, grønne og 

 gule er blandet uden noget Forsøg paa Orden. Lycosaen 

 stiller sig ligegyldig overfor den Tiltrækning, Farver 

 kan udøve. 



Det endelige Resultat er en Slags Muffe et Par 

 Tommer høj. Silketraade, som ydes af Spindekirtlerne, 

 forener de enkelte Stykker, saa det hele kommer til at 

 ligne et Slags groft Stof. Uden at være fuldstændig fejl- 

 fri, thi der er altid indsat uhandelige Stykker paa 

 Udsiden, som Arbejderen ikke har kunnet tumle, har 

 den mangef arvede Bygning sine Fortrin. En Fugl, 

 som bygger sin Rede, gør det ikke bedre. Enhver, 

 som ser de ejendommelige, mangefarvede Frembringel- 

 ser i mine Kar, tager dem for et Resultat af min egen 

 Flid og tror, at de er frembragt med Henblik paa et 

 eller andet eksperimentalt Puds, og hans Forbavselse 

 er stor, naar jeg tilstaar, hvem der er den virkelige 

 Skaber af disse Tingester. Ingen vilde nogensinde tro 



