KDDKRKOPPERNK • 151 



Lycosaen venter derfor, klar over disse langsomme- 

 lige Muligheder, og lader sig ikke i alt for høj Grad gaa 

 paa af en forlænget Afholdenhed. Den har en Mave, 

 som er tilpasset hertil, og den er ligeglad, enten den 

 bliver fyidt idag eller vedbliver at være tom i Guderne 

 maa vide hvor lang Tid. Jeg har undertiden for- 

 sømt mine Forsyningspligter Uger i Træk, uden at 

 mine Pensionærer har lidt derved. De hentæres ikke 

 efter en mere eller mindre langtrukken Faste, men de 

 er greben af en Ulvehunger. Alle disse forslugne Ædere 

 ligner hinanden: de æder ud over alle Grænser idag, 

 idet de forudser Morgendagens Mangel paa Føde. 



Æglægningen. 



Tilfældet, som det i Almindelighed er trist at skulle 

 stole paa, ordner undertiden Forholdene særdeles vel. 

 I Begyndelsen af August Maaned kalder Børnene mig 

 ud i den bågeste Del af Indelukket, lykkelige over et 

 Pund, de har gjort under Rosmarinemes Dække. Det 

 er en pragtfuld Lycosa med en enorm Bagkrop, der er 

 Tegn paa en snarlig Æglægning. 



Ti Dage efter overrasker jeg den tidlig om Mor- 

 genen under Barselforberedelserne. Paa Sandet er der 

 i næsten en Haandflades Udstrækning vævet et Silke- 

 næt, grovt og uformeligt, men solidt fastgjort. Det er 

 det Gulv, paa hvilket Edderkoppen skal virke. 



Paa denne Grundvold, der beskytter imod Sandet, 

 udarbejder Lycosaen en rund Dug paa Størrelse med 

 en Femøre og gjort af udmærket, hvid Silke. Med en 

 let, taktfast Bevægelse, der er reguleret som ved Ma- 

 skineriet i et fint Urværk, hæver og sænker Bagkrop- 

 pens Spids sig, idet den hver Gang berører Understot- 

 ningsplanet en Smule langere ud til Siden, indtil den 

 er naaet saa langt ud, som den er i Stand til. 



