EDDERKOPPERNE 155 



eftersom de ombyttede Piller lignede hinanden saa 

 stærkt. 



Et Forsøg af en anden Art med et andet Eksemplar 

 gor Fejltagelsen endnii mere slaaende. Istedet for den 

 rette Sæk, som jeg lige har fjærnet, stiller jeg en Silke- 

 Epeiras*) Sæk. Selv om Vævets Farve og Smidighed er 

 den samme for begges Vedkommende, er Formen dog 

 meget forskellig. Den fjærnede Genstand er kugle- 

 formet, medens den tilbudte er fladtrykt-kegleformet, 

 stjærneformet besat med vinklede Fremspring langs 

 Randen af dens Grund. Edderkoppen tager ikke Hen- 

 syn til denne Ulighed, den sikrer sig den mærkelige 

 Sæk ved Hjælp af Traade og er lige saa tilfreds, som 

 om den havde været i Besiddelse a f sin rigtige Pille. 

 Min Ryggesløshed som Forsøgsleder har ingen anden 

 Virkning end rent forbigaaende at narre Dyret. Naar 

 Tiden til Udklækningen kommer, tidligt for Ly- 

 cosaens, sent for Epeiraens Vedkommende, forlader 

 den narrede Edderkop den fremmede Sæk og værdi- 

 ger den ikke mere nogen Opmærksomhed. 



Lad os undersøge Sækbærerens Dumhed yderli- 

 gere. Jeg kaster en Kugie af Kork, der er grovt afslebet 

 med en Fil og af samme Størrelse som den Pille, jeg 

 har tåget fra den, for en Lycosa, som jeg lige har berøvet 

 sine Æg. Korkgenstanden, der er saa vidt forskellig 

 fra Silkesækken, bliver modtaget uden nogensomhelst 

 Betænkning. Dyret burde dog kunne erkende sin Fejl- 

 tagelse med sine otte Øjne, der skinner med Ædelste- 

 nes Glans, men i sin Dumhed tager det sig ikke iagt. 

 Det griber kærligt Korkkuglen, kærtegner den med sine 

 Palper, fæster den til nogle Traade og slæber derefter om 

 med den, som den vilde slæbe om med sin rigtige Sæk. 



Lad os give en anden Valget mellem det falske og 

 det ægte. Den rigtige Pille og Korkkuglen bliver paa en 

 *) Epeira: Korscddcrkop. 



