158 J. H. fabrk: instinktets mysterier 



Halvdel af sit Legeme ude af Boet, og den bågeste 

 Halvdel inde. Øjnene fyldtes af Lys, Bagkroppen 

 forblev i Mørke. Naar den bærer sin Ægsæk, stiller 

 Lycosaen sig i omvendt Stilling, Forparten er i Hullet, 

 Bagparten udenfor dette. Den holder den hvide Pille, 

 der svulmer af Livsspirer, med sine Bagben løftet op 

 over Indgangen; den vender og drejer den langsomt, 

 saa at den frembyder enhver af sine Sider for de liv- 

 givende Straaler. Og dette gentages dagligt med ud- 

 holdende Taalmodighed 3 — 4 Uger igennem. Fuglen 

 dækker sine Æg, for at faa dem udrugede, med sit Brysts 

 Dun, den presser dem imod sit varmegivende Hjærte. 

 Lycosaen vender sig foran Ovnenes Ovn, den bruger 

 Solen som Udklækningsapparat. 



I de første Dage af September er Ungerne, der har 

 været udklækket i nogen Tid, parate til at komme ud. 

 Den ganske Familie dukker frem af Sækken paa en 

 Gang, og de smaa klatrer straks op paa Moderens Ryg. 

 Hvad den tomme Sæk angaar, som nu er værdiløs, bli- 

 ver den smidt ud udenfor Jordboet, og Lycosaen værdi- 

 ger den ikke mere Opmærksomhed. De unge indtager 

 nu hele Moderens Ryg, hvor de er trængt stærkt sam- 

 men den ene imod den anden, undertiden i et dobbelt 

 eller tredobbelt Lag, alt efter deres Antal, og hun giver 

 sig for Fremtiden til at bære sin Familie Nat og Dag 

 syv Maaneder igennem. Intetsteds vil man kunne fmde 

 et mere opbyggeligt Familebillede end det af Lycosaen 

 bedækket med sine Smaa. 



Fra Tid til anden hænder det, at jeg ser en Gruppe 

 Zigøjnere drage forbi paa Hovedlandevejen paa Vej til 

 et eller andet Sted i Nabolaget. Ved Moderens Barm, i 

 en Slags Hængekøje dannet af et Tørklæde, ligger den 

 Nyfødte og skriger. Den sidst afvænnede sidder over- 

 skrævs paa hendes Skuldre, en tredie tripper ved Siden 



