EDDEKKOPPERNE 161 



fra Bagkroppen over paa Brystet, ja endog paa Hove- 

 det, men dog saaledes, at de lader Øjeregionen ubedæk- 

 ket. Det gælder om ikke at afspærre Bærersken fra 

 Lyset, det fordrer den tælles Sikkerhed. De ved det 

 og respekterer Øjelinserne, hvor talrigt Selskabet ogsaa 

 er. Hele Dyret dækkes af et Overtræk af Yngel med 

 Undtagelse al Benene, som maa bevare deres Bevægel- 

 sers Frihed, og Legemets Underside, hvor Gnidningen 

 imod Underlaget maa befrygtes. 



Min Pensel anbringer en tredie Familie paa den 

 overbebyrdede, og hun modtager ogsaa den med Ro. 

 Man trykker sig noget mere sammen, man danner flere 

 Lag, det ene over det andet, og de fmder Plads alle. 

 Lycosaen har nii ikke mere et Dyrs Skikkelse, den er 

 noget navnløst strittende, som spadserer om. Den fal- 

 der ofte omknld, og dens Fald følges af stadig Kommen 

 paa Benene igen. 



Jeg overbeviser mig om, at jeg har naaet Grænserne 

 ikke for Bærerskens gode Villie, men for dens Lige- 

 vægt. Edderkoppen vilde vedblive at tåge imod andre 

 Hittebørn, hvis dens Ryg blot tillod at give dem sik- 

 kert Fodfæste. Lad os holde os til det, og lad os give 

 enhver af Mødrene hendes Familie igen, idet vi tager paa 

 maa og faa af hele Massen. Det vil nødvendigvis atter 

 føre til Ombytning, men det gør ikke noget, egne eller 

 adopterede Børn er et og det samme i Lycosaens Øjne. 



Man kunde faa Lyst til at vide, om den skikkelige 

 Goldamme, bortset fra mine kunstige Indgreb og under 

 Omstændigheder. i hvilke jeg ikke griber ind, under- 

 tiden bebyrder sig med en ekstra Familie; det 

 vilde ogsaa være interessant at faa at vide, hvad der 

 bliver ud af denne Forbindelse af legitimt og fremmed 

 V f kom. Jeg har rigeligt Materiale til at besvare dette 

 dobbelte Spørgsmaal 



iRRtinktets Mrsterler. 11 



