168 j. H. fabre: instinktets mysterier 



rens Ryg, mætter sig med Vai-me, indlager Reserver af 

 Bevægekraft og suger Energi i sig. 



De er ubevægelige, men blot jeg puster paa dem, 

 saa farer de fra hinanden lige saa gesvindt, som 

 om en Orkaji var faret hen over dem. De spreder sig i 

 en Fart, og samles atter lige saa hurtigt, et Bevis paa, 

 at den lille dyriske Maskine uden at modtage Næring fra 

 Moderen stedse har fuld Damp oppe og er parat til at 

 arbejde. Naar Skyggen kommer, gaar Mødre og Børn 

 ned igen ladede med Solenergi. Energi-Gæstebudet paa 

 Solrestaurationen er endt for idag. 



X 

 DEN STRIBEDE EPEIRA. 



Nettets Konstruktion. 



Fuglefængerens Snare er en af Menneskets sindrig- 

 ste Slubbertstreger. .Med Snore, Pløkke og Stænger 

 strækkes to store, jordfarvede Næt ud over Jorden, et 

 til Højre, et til \'enstre for en bar Plet. En lang Snor, 

 i hvilken der i det rette Øjeblik trækkes af Fnglefæn- 

 geren, som er skjult i en Grenhytte, træder i Virk- 

 somhed og faar dem til pludselig at slaa sammen lige- 

 som et Par Forhæng. 



Mellem de to Næt er der fordelt Bure med Lokke- 

 fugle, Irisker og Bogfinker, Grønirisker og Gulspurve, 

 Bomlærker og Hortulaner — skarpt horende Skabnin- 

 ger, som straks de hører det fjerne Træk af en Flok af 

 deres egen Art, udstøder en kort Kaldelyd. En af dem, 

 den saakaldte Sambé, en uimodstaaelig Frister, hopper 



