172 j. H. fabrk: instinktets mysterier 



gennemløber Edderkoppen den flere Gange fra den ene 

 Ende til den anden og forøger den hver Gang med en 

 ny Traad. Saaledes skaber den Ophængningstovel, Ho- 

 vedstykket af Traadskelettet. Paa Grund af, at det er 

 sainmensat af flere Traade, kalder jeg det et Tov til 

 Trods for dets yderlige Finhed. Det synes at være 

 usammensat, men henimod Enderne ser man, at det 

 opiøser sig og straaler ud i Form af en Fjerbusk, hvis 

 forskellige Bestanddele er frembragt ved, at Dyret lige 

 saa mange Gange er gaaet over Traaden. Disse fra 

 hinanden vigende Traade med deres forskelHgo Ti!- 

 heftningssteder giver de to Yderender større Fastlied. 



Ophængningstovet, der er af en SoHditet, som langt 

 overgaar det øvrige Arbejde, varer ubegrænset. Næt- 

 tet, der i Almindelighed er sønderrevet som Folge af 

 Nattens Jagter, bliver næsten altid fornyet den folgende 

 Aften. Alt bliver, efter at Ruinerne er fjærnede, lavet 

 fra nyt af, paa det samme Sted, der altsaa er grundigt 

 ryddet, alt, undtagen det Tov, paa hvilket de forskel- 

 lige, fornyede Næt skal ophænges. 



Naar Tovet en Gang er spændt ud, er Edderkoppen 

 i Besiddelse af en Grundvold, som tillader den at nærme 

 sig til og fjærne sig fra Støttepunkterne i det Grønne, 

 ganske som den behager. Oppe fra dette Tov skaffer den 

 sig ved at lade sig glide mere eller mindre nedad fra for- 

 skellige Faldsteder nogle skråa Sideveje til Hojre og 

 Venstre, som fæster Tovet til Løvet, og disse Sideveje 

 maa paa deres Side igen støtte andre, der gaar i stadig 

 skiftende Retning. Naar der er nok af disse, behøver 

 Epeiraen ikke mere at tåge sin Tilflugt til at lade sig 

 falde for at trække sine Traade, den gaar fra den ene 

 Traad ti! den anden, idet den altid med Bagfødderne 

 trækker en ny Traad efter sig. Paa den Maade afgræn- 

 ser der sig efterhaanden en meget uregelmæssig, man- 



