176 j. H. fabre: instinktets mysterier 



jeg har aldrig set, at dette voldte den den mindste For- 

 Jegenhed. Limtraadene bliver ikke en Gang løftet, 

 naar den flytter sine Fødder. 



1 mine unge Dage, da vi om Torsdagen gik ud i 

 hele Bander for at forsøge paa at tåge en Stillids i Ham- 

 pemarkerne, gned vi vore Fingre ind med nogle Draa- 

 ber Olie, før vi smurte Limen paa Pindene for ikke at 

 smøre os til med det klæbrige Stof. Skulde Edderkop- 

 pen kende Hemmeligheden med Fedtstofferne? Lad os 

 forsøge. 



Jeg gnider mit undersøgende Halmstråa ind i let 

 oliet Papir. Naar det berører Vævets Spiraltraad, hæn- 

 ger det nu ikke mere fast, Principet er fundet. Jeg tager 

 en Fod af en levende Epeira. Bragt i Forbindelse med 

 de klæbende Traade hænger den ikke fast ved dem 

 mere end ved det neutrale Væv, Straalerne og Skelettet. 

 Den skulde heller ikke hænge fast der, naar henses til, 

 at Edderkoppen aldrig hænger fast ved dem. 



Men hør nu, hvad der fuldstændig bekræfter det 

 Resultat, vi kom til. Jeg lader Foden opbiødes et Kvar- 

 ter i Svovlkulstof, der virker i høj Grad opløsende paa 

 Fedtstofferne. Jeg vadsker den omhyggeligt med en 

 Pensel, der er gennemtrukket af denne Vædske. Efter 

 at denne Vadskning er gjort, klæber Foden udmærket 

 fast ved Fangetraaden og hænger ved den, som den 

 første den bedste Genstand vilde gøre, det ikke olie- 

 smurte Halmstråa f. Eks. 



Har jeg truffet det rette ved at antage, at et Fedt- 

 stof tjener Epeiraen til Beskyttelse, naar den udsætter 

 sig for sin klæbende Rosets Falskhed? SvovlkulstofTets 

 Virkning synes at bekræfte det. Der er forøvrigt intet, 

 som taler imod, at et Fedtstof af denne Art, der er saa 

 almindeligt i den dyriske Økonomi, skulde overtrække 

 Edderkoppen i et meget tyndt Lag alene ved Udsved- 

 nijig. Vi indgned vore Fingre med en Smule Olie for 



