DEN STRIBEDE EPEIRA 177 



at kunne behandle de Limpinde, paa hvilke Stillldsen 

 skulde fanges, paa samme Maade overtrækker Epeiraen 

 sig med en egen Udsvedning for at kunne bevæge sig 

 paa ethvert Punkt af sit Spind uden at behøve at frygte 

 de klæbende Traade. 



Imidlertid kunde et altfor langt Ophold paa disse 

 klæbende Traade have sine Ubehageligheder. I Læng- 

 clen kunde en Berøring med dem volde en vis Ved- 

 hængen og genere Edderkoj)pen, som maa bevare hele 

 sin Hurtighed for at kunne styrte sig over sit Bytte, 

 inden dette faar sig frigjort. Derfor indgaar der aldrig 

 klæbende Traade i Konstruktionen af det Sted, paa hvil- 

 ket den skal holde Vagt i det uendelige. 



Epeiraen opholder sig udelukkende paa sit Hvile- 

 sted, ubevægelig og med alle sine otte Lemmer strakte, 

 parat til at opfatte enhver Rysten af Nettet. Det er og- 

 saa der, den indtager sit Maaltid, der ofte tager lang Tid, 

 naar det fangede Dyr er stort, derhen slæber den altid 

 sit Bytte ved Hjælp af en Traad, naar den har svinebun- 

 det og dræbt det, for at fortære det i Ro og Mag paa en 

 ikke klæbende Flade. Epeiraen har lavet sig en cen- 

 tral Plads fri for Lim til Jagtpost og til Madsted. 



Hvad denne Lim angaar, er det ikke muligt at gran- 

 ske dens kemiske Egenskaber, da dens Masse er foj 

 ringe hertil. Mikroskopet viser os, at den siver ud af 

 de overrevne Traade i Form af en vandklar, lidt grynet 

 Traad. En Erfaring, som vi vil drage Fordel af. 



Med en Glasplade, som jeg fører igennem Nettet, 

 samler jeg en Række klæbende Traade, som bliver hæn- 

 gende ved den i ligeløbende Linier. Jeg dækker denne 

 Plade med en Klokke, som hviler paa et Lag Vand. 

 Traadene omgiver sig i denne vandmættede Luft snart 

 med en Skede af Vand, som lidt efter lidt vokser og 

 bliver flydende. Det snoede Udseende er forsvundet, 



Instinktets Mysterier. 12 



