DEN STRIBEDE EPEIRA 183 



Øje i en Staalplade og ruller den paa samme Tid op 

 paa sin Hals, fortyndet ved Gennemgangen gennem 

 Hullet. 



Paa samme Maade forholder det sig med Epeiraens 

 Arbejde. Edderkoppens Forben er Motoren, den om- 

 drejende Spole er det fangede Insekt, Spindekirtlernes 

 Porer er Hullet i Staalpladen. Intet kan være bedre 

 end denne Metode til at binde Synderen nøjagtigt og hur- 

 tigt, den er lidet kostbar og i høj Grad virksom. 



Sjældnere bruges der en anden Fremgangsmaade. 

 Edderkoppen drejer sig med stor Fart omkring det ube- 

 vægelige Insekt, idet den passerer igennem Nættet oven- 

 over og nedenunder det og efterhaanden afgiver sin 

 Traad som Middel til at binde det. Limtraadenes store 

 Elasticitet tillader Epeiraen at slynge sig Gang paa 

 Gang igennem Nættet og at passere igennem det uden 

 at beskadige sin Traad. 



Lad os nu forudsætte, at et farligt Vildt, en Mantis 

 relitjiosa — en Knæler — f. Eks., slaar om sig med sine 

 med Kroge og dobbelte Save udrustede Rovben, at en 

 Gedehams, der rasende sløder med sin frygtelige Stilet, 

 er kommen i Nættet eller en stor og stærk Bille, der er 

 uovervindelig paa Grund af sit Hornharnisk. Alle disse 

 er ualmindelige Stykker Vildt, som er meget lidet 

 kendte af Epeiraen. Vil de blive godkendte, skønt 

 deres Tilstedeværelse jo er Følgen af et Kunstgreb fra 

 min Side? 



Ja, de bliver saa, men ikke uden klog Forsigtighed. 

 Epeiraen, der er bleven var, at Vildtet er farligt at nærme 

 sig, vender Ryggen til det i Stedet for at stille sig An- 

 sigt til Ansigt med det; den retter sin Rebslagermaskine 

 imod det. Baglemmerne trækker hurtigt hele Knipper 

 af Traade i Stedet for enkelte Traade ud. Hele det silke- 

 ydende Batteri virker paa én Gang, det er formelige 

 Baand eller Duge, som en omfattende Bevægelse af Be- 



