DEN STRIBEDE EPEIRA 185 



ren derved. Derfor bliver der i forsigtig Afstand ved- 

 blivende sendt Silkekast ud, naar den ikke har mere 

 heraf, kan den endnn tåge sin Tilflugt til den anden 

 Fremgangsniaade. 



Imidlertid synes Epeiraen at være bekymret over 

 denne uhyre Udgift. Hvis Omstændighederne tillader 

 det, tager den af egen Drift sin Tilflugt til den omdrej- 

 ende Spoles Mekanisme. Jeg har set den praktisere 

 <ienne pludselige Omskiften af Fremgangsmaade over- 

 for den store Pentodon (en stor Bille), hvis afrundede 

 og ud i et gaaende Legeme var godt egnet for Omdrej- 

 ning. Efter at have gjort Dyret ubevægeligt ved Hjælp 

 af Favnefulde af Traadværk, nærmede den sig til det 

 og gav sig til at sætte det svære Insekt i omdrejende 

 Bevægelse, som den vilde have gjort med en middelstor 

 Natsværmer. 



Men overfor Mantis religiosa, der udstrækker sine 

 lange Ben og sine Vinger med deres store Vingefang, 

 er Omdrejningen ikke mulig. Indtil et saadant Bytte er 

 betvunget fuldstændigt, maa Udslyngningen af Silkesno- 

 rene ikke holde op, og Silkekirtlerne kan da blive ud- 

 tømte. En saadan Fangst er ruinerende, men det er 

 rigtignok sandt, at jeg aldrig har set en Epeira i Kamp 

 med dette frygtelige Stykke Føde uden min Mellem- 

 komst. 



Svagt eller stærkt, nu er Vildtet bleven svinebundet 

 ved Hjælp af den ene eller den anden af disse Frem- 

 gangsmaader, og der følger saa en ny Taktik paa, altid 

 den samme. Den omsnoede bliver bidt uden Heftighed 

 og uden synligt Saar Saa trækker Edderkoppen sig 

 tilbage og lader Biddet virke, hvad det snart gør. Og 

 derpaa vender den tilbage. 



Hvis Vildtet er smaat, et Møl f. Eks., bliver det for- 

 tæret paa Stedet, paa selve Fangstpladsen. Men med 

 nogenlunde store Dyr, paa hvilke der skal holdes Fest- 



