188 J. H. FABRE: INSTINKTETS MYSTERIER 



ligt ja hertil, naar det mellem ens Fingre udfører vold- 

 somme Benbevægelser. Sætter man det paa Jorden, 

 gaar det imidlertid kluntet, og det betænker sig paa 

 at springe. Dette er dog maaske en forbigaaende Li- 

 delse, som skyldes de frygtelige Bevægelser under Ind- 

 spindingen paa Nættet, og den vil, kan det se ud til, 

 snart forsvinde. 



Mine Græshopper er indlogeret under en Klokke 

 med et Salatblad, til Trøst under deres Prøvelser. Men 

 se, de trøster sig ikke i deres Lidelse. Der gaar en Dag, 

 der gaar to. Ingen rører ved Salatbladet, Appetiten er 

 forsvundet; deres Bevægelser bliver mere ubestemte, 

 som var de hindrede af en uimodstaaelig Sløvhed. 

 Den anden Dag er de døde, saa mange de er, uigen- 

 kaldeligt døde. 



Epeiraen dræber altsaa ikke sit Bytte pludseligt 

 ved sit lette Bid, den forgifter det, saa at der voldes en 

 gradevis Svækkelse, som giver Udsugeren rigelig Tid 

 til at aarelade sit Offer uden nogensomhelst Fare for, 

 al Lig-Ubevægeligheden skal standse Væskernes Flod. 



Maaltidet varer 24 Timer, hvis Byttet er stort, og 

 den myrdede bevarer en Rest af Liv, en fordelagtig Be- 

 tingelse for Udtømningen af Safterne. Vi har altsaa 

 en kyndig Siagter for os, som bruger Fremgangs- 

 maader, der er vidt forskellige fra dem, der er i Brug 

 hos de Mestre, der lammer eller dræber. Her er der 

 ingen anatomisk Kunst, Epeiraen, der ikke kender 

 noget til Synderens Bygning, bider løs paa tilfældig 

 Vis. Giftigheden af det, der bliver indpodet, gør Resten. 



Der er forøvrigt nogle ret sjældne Tilfælde, i 

 hvilke Biddet er øjeblikkelig dødeligt. Mine Opteg- 

 nelser omtaler en kantet Epeira i Kamp med den største 

 og stærkeste af min Egns Guldsmede [Æshna grandis). 

 Jeg havde selv hildet det frygtelige Stykke Vildt, der 



