DEN STRIBEDE KPEIHA 193 



at gore Nytte om Dagen. Hvis et eller andet uforsigtigt 

 Insekt lader sig fange af den, kan Edderkoppen, der 

 har trukket sig bort i det fjærne, da ikke nyde godt af 

 det uventede Maaltid? Vær ikke bange, den er øje- 

 blikkelig paa Pletten; men hvorledes bliver den under- 

 rettet? Jeg skal forklare, hvad der gaar for sig. 



Det er Nættets Ry sten, der giver den det fornødne 

 Varsel, langt snarere end Synet af den fagne Genstand. 

 Et meget simpelt Forseg vil vise dette. 



Paa en stribet Epeiras Limtraade anbringer jeg 

 en Græshoppe. der lige i Forvejen er bleven kvalt 

 med Svovlkulstof. Det døde Insekt bliver anbragt 

 snart foran, snart bagved, .snart ud til Siderne for 

 Edderkoppen, der har Plads midt i Nættet. Hvis For- 

 seget gøres overfor en Art, der om Dagen skjuler sig 

 mellem Bladene, bliver den dede Græshoppe anbragt 

 kortere eller længere fra Centrum, lige meget hvor. 



I det ene som i det andet Tilfælde sker der til at 

 begynde med intet. Epeiraen bliver ved at holde sig 

 rolig, selv om den tilbudte Ret er lige for Næsen af 

 den og paa ganske kort Af stand. Den forholder sig lige- 

 gyldig overfor Vildtet, den synes ikke at blive dette var, 

 og dette varer saa længe, at den sluttelig udtemmer min 

 Taalmodighed. Hvorpaa jeg faar den døde til at dirre 

 ved Hjælp af et langt Halmstråa, der sætter mig i Stand 

 til at holde mig lidt i Baggrunden. 



Der behøves ikke mere. Den stribede og Silke- 

 Epeiraen kommer løbende fra deres centrale Flade, de 

 andre stiger ned fra Løvhanget, alle gaar de lige løs paa 

 Græshoppen, omslynger den med Baand og behandler 

 den, som de vilde have gjort med et levende Bytte, der 

 var fanget under normale Forhold. Der behøvedes en 

 Ry sten af Nættet for at bestemme dem til at angribe. 



Maaske er Græshoppens graa Farve ikke paa- 



Instlnktcts Mysterier. 13 



