DEN STRIBEDK KPEIRA 195 



k ender deres Fejltagelse, maa de holde Genstanden mel- 

 lem deres Fødder eller endog bide lidt i den. De er i 

 højeste Grad nærsynede. I en Haandsbreddes Afstand 

 forbliver et ubevægeligt Bytte, som ikke er i Stand til 

 at bringe Nættet til at ryste, upaaagtet. Desuden gaar 

 Jagten i de fleste Tilfælde for sig i Nattens dybe Mørke, 

 paa en Tid, da Synet, selv om det var godt, vilde være 

 nnyttigt. 



Lad os betragte et Næt, der tilhører en Epeira, 

 som holder sig i Skjul om Dagen, opmærksomt 

 fra Bagsiden, og vi vil da opdage en Traad, som 

 iidgaar fra Nættets Centrum, stiger tilvejrs i en skråa 

 Linie udenfor Fladens Plan og ender ved det Bag- 

 hold, i hvilket Edderkoppen opholder sig om Dagen. 

 Der er, naar undtages det centrale Punkt, ingen For- 

 bindelse mellem denne Traad og det øvrige af Byg- 

 ningen, ingen Krydsning med Skelettels Traade. Fri 

 for enhver Hindring løber Traaden i lige Linie fra 

 Nættets Centrum til Bagholds-Teltet. Dens Længde 

 er gennemsnitlig V2 Meter, men den kantede Epeira, 

 der har sit Bo højt oppe i Træerne. har Traade paa 

 2 til 3 Meters Længde. 



Der kan ikke være Tvivl om, at denne skråa Traad 

 er en Bro. som gør det muligt for Edderkoppen i en 

 Fart at begive sig ud paa Nættet, naar paatræng mde 

 Forretninger kalder den derud, og siden hen, naar For- 

 retningeme er afgjorte, at vende tilbage til sin Hytte. 

 Det er i Virkeligheden den Vej, jeg har set den følge, 

 naar den kom eller gik. 



Men er dette alt? Nej, thi hvis Epeiraen blot havde 

 Brug for en Vej, ad hvilken den hurtigt kunde komme 

 frem og tilbage mellem sit Telt og sit Næt, saa kunde 

 Broen fæste sig til dettes øverste Rand. Vejen vilde 

 være kortere og Hældningen mindre stærk. 



KS* 



