198 j. H. kabre: instinktets mysterier 



Telegraftraad, naar Guldsmeden, indspinder den og 

 vender straks ad samme Vej tilbage til sit Skjul med 

 sin Fangst, der hænger og dingler den i Hælene i Enden 

 af en Traad. Fortæringen af dette Stykke Vildt skal 

 foregaa i Ro paa den grønne Hvileplads. 



Nogle Dage efter begynder jeg under de samme 

 Forhold med i Forvejen at klippe Meldetraaden over. 

 Forgæves vælger jeg en stærk Guldsmed, et meget be- 

 vægeligt Vildt, forgæves venter jeg taalmodigt: Edder- 

 koppen stiger ikke ned hele Dagen igennem. Da dens 

 Telegraftraad er afbrudt, mangler den Underretning 

 om, hvad der gaar for sig der nede i tre Meters Dybde. 

 Det fangede Stykke bliver paa sin Plads, ikke foragtet, 

 men ukendt. Om Aftenen, i Mørket, forlader Epeiraen 

 sit Skjul, begiver sig ned til Ruinerne af sit Næt, finder 

 Guldsmeden og æder den paa Stedet. Hvorefter Nættet 

 fornys. 



De Epeiraer, der om Dagen holder sig stille i et 

 fjæml Tilflugtssted, kan ikke undvære denne særlige 

 Traad, som sætter dem i stadig Forbindelse med det for- 

 ladte Næt. De har den i Virkeligheden alle, men kun naar 

 de er ældre, naar de har naaet Hvilens og den lange 

 Søvns Alder. Som unge og meget bevægelige bryder 

 Epeiraerne sig ikke om Telegrafkunsten, og deres Væy, 

 et flygtigt Arbejde, af hvilket der næsten ikke er noget 

 tilbage Dagen efter, har ikke Brug for en saadan Indret- 

 ning. Det er meningsløst at sætte sig i Udgift til el 

 Meldeapparat for en ødelagt Fælde, i hvilken der ikke 

 kan fanges noget. Kun de Gamle, der tænker eller 

 sover i deres Løvhytte, holdes ved Hjælp af en Melde- 

 traad paa Astand underrettet om, hvad der foregaar i 

 Nættet. 



For at blive fri for en Overvaagen, som vilde blive 

 pinlig ved sin Varighed. for at kunne hvile sig i Ro og 



