212 j. H. fabre: instinktets mysterier 



bogslavelig talt stoppede med Vildt, men det er rigtignok 

 sandt, at de enkelte Stykker er meget smaa. Mine 

 Notitser omtaler i en Celle 14, i en anden 16 Sommer- 

 fiiglelarver. Jeg har ikke andre Oplysninger om denne 

 Hymenopters fuldstændige Spiseseddel, da jeg har fojj- 

 sømt den en Del for fortrinsvis at granske dens Slægt- 

 ning, Bygmesteren af de stenbesatte Kupler. Da de to 

 Køn afviger i Størrelse, om end i mindre Grad end for 

 Eumenes amedeis Vedkommende, er jeg tilbøjelig til 

 at tro, at de to saa godt forsynede Celler tilhørte Hun- 

 ner, og at Hannernes Celler er mindre rigeligt forsy- 

 nede. Da jeg imidlertid ikke har overbevist mig om 

 Rigtigheden heraf, maa jeg indskrænke mig til denne 

 simple Formodning. 



Hvad jeg har set og det ofte, er den stenbesatte 

 Celle med den deri indehikkede Larve og de delvis for- 

 tærede Provisioner. At fortsætte Opdrætningen i Fan- 

 genskab for Dag efter Dag at kunne følge min Fanges 

 Fremskridt, det var noget, jeg ikke kunde lade være 

 med, og for øvrigt vilde det, syntes det mig, være let 

 at føre igennem. Jeg havde en øvet Haand som 

 Fosterfader, min Given mig af med Bembex, Ammo- 

 phiierne, Sphex'erne og saa mange andre havdc gjort 

 mig til en ret god Opdrager. Jeg var ingen Nybe- 

 gynder i den Kunst at dele en gammel Pennepose i 

 Afdelinger, i hvilke jeg anbragle et Lag Sand og paa 

 dette Lag Larven og dens Provisioner, som jeg for- 

 sigtigt havde overflyttet fra Modercellen. Hver eneste 

 Gang var et godt Udfald næsten givet, jeg overværede 

 Larvernes Maaltider, jeg saa mine Plejebørn vokse og 

 derpaa spinde deres Kokoner. Da jeg havde faaet saa 

 stor Erfaring, gjorde jeg Regning paa, at jeg vilde 

 have Held med mig ved Opklækningen af Eumenes. 



Resultaterne svarede imidlertid slet ikke til mine 



