216 j. H. fabre: instinktets mysterier 



Jeg har brændende ønsket at lære dette Fif at 

 kende, uden at lade mig afvise af Redernes Sjældenhed, 

 den vanskelige Opsøgning af dem, Solens Stik, den an- 

 vendte Tid og de forgæves Indbrud i de vanskeligt be- 

 handlelige Celler. Jeg har villet opdage det, og jeg har 

 opdaget det! Paa følgende Maade: med Spidsen af en 

 Kniv og med en Pincet lavede jeg en Sideaabning, et 

 Vindue i saavel Eumenes amedeCs som i Eumenes 

 poniiformis' Kupler. Jeg anvendte en yderlig Omhu 

 under Arbejdet for ikke at beskadige Indholdet. Tid- 

 ligere gik jeg løs paa Hvælvingen ovenfra, nu derimod 

 angreb jeg den fra Siden, og jeg standsede, saa snart 

 min Breche var tilstrækkelig stor og tillod at overse, 

 hvad der gik for sig i det Indre. 



Hvad gik der da for sig der? .... Jeg stopper op 

 her for at lade Læseren samle sine Tanker og selv se at 

 hitte paa en Forsigtighedsforholdsregei, som kan be- 

 skytte Ægget og siden hen den lille Larve under de far- 

 lige Forhold, som jeg lige har fremstillet. Søg, nej, tænk 

 efter, hvis De er i Besiddelse af Opfinderaand! Har De 

 det? Maaske ikke, saa vil jeg sige Dem det. 



Ægget er ikke lagt paa Levnedsmidlerne, det er op- 

 hængt i det øverste af Hvælvingen i en Traad, der kap- 

 pes i Finhed med dem i et Edderkoppespind. Ved det 

 mindste Pust skæiver og ryster den fine Ægcylinder, 

 den minder mig om det berømte Pendul, som blev op- 

 hængt i Panteonkuplen for at vise Jordens Omdrejning. 

 Provianten er opdynget nedenfor. 



Anden Akt af dette vidunderlige Skuespil: lad os, 

 for at overvære den, aabne et Vindue i Cellen for at give 

 vor gode Lykke Lejlighed til at tilsmile os. Larven er 

 udklækket og allerede temmelig stor. Ligesom Ægget er 

 den ophængt lodret ved sin Bagkropspids fra Boligens 

 Loft, men Ophængningstraaden er bleven synligt læn- 



